Cos to provedla?
A je to.
Nebyla to taková hrůza, že ne?
Vidíš?
Není se čeho bát.
Viď, Nancy?
Nechceš se posadit?
Ne!
Nancy, vnímej!
Co tam děláte? Hoďte sebou!
Máte si prej pospíšit!
- Nekecej! - Snažíme se. Nemůžeme nic najít.
- Co to tu máš za sračky? - Co přesně hledáte?
Madonnu, Blondie, Bowieho, Beatles! Prostě hudbu!
Tohle je hudba!
Do prdele.
Sakra!
Nancy.
Co to děláš?
Teď bys neměla odcházet.
Viděla jsi mou minulost.
No tak!
Moc rád bych ti ukázal
i svou budoucnost.
Posaď se, Nancy.
Chci,
abys to povyprávěla
Jedenáctce.
Chci, abys jí řekla všechno,
cos tady viděla.
Ne!
- Řekni jí… - Ne!
všechno.
Ne!
Hej.
Už je to dobrý.
Je to dobrý. Jsem u tebe.
Jsem u tebe.
SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA OSMÁ: TATÍNEK
Co tam děláte?
Okamžitě nahoďte ten proud!
Řekni mu, že vězni jsou pod kontrolou a že na tom makáš.
Dělej!
A tamty dveře vedou kam?
Do druhého bloku.
Do jakého bloku?
Vybal, kudy se dostaneme ven.
Takže ti můj vzkaz dorazil.
Ale ne, výlet do Sovětského svazu jsem plánovala už dlouho.
S Murrayem.
Rozumíte si?
Jsme jako Starsky a Hutch.
Myslel jsem, že jsi mrtvá.
Že jsem tě ztratil.
Já tebe ztratila.
Na osm měsíců.
Měl jsi i pohřeb.
Přišel na něj někdo?
Děláš si legraci?
Jsi hrdina Hawkinsu.
Vážně.
Já věděl, že začnu být oblíbený až po smrti.
Jak se má El?
Dobře.
Chybí jí táta.
Nám všem chybí.
Nerad vás ruším, ale vypadá to, že ty bestie umí i šplhat.
Zbraně dolů.
Zbraně dolů!
Nestřílejte!
Přestaňte!
Co je zas tohle?
Prosím vás, hlavně mi neříkejte, že mají těch oblud víc.
Tam nesmíte!
Je to nebezpečné!
Kristepane.
Co to má sakra být?
Hej.
Něco jsem našel.
- Určitě to vede ven? - Podle mě je to tak sto ku jedné.
A raz, dva, tři.
Znovu.
Raz, dva, tři.
Puls klesá na 150. Tlak 160.
Jak se cítíš?
Slyšíš nás?
Jedenáctko. Slyšíš nás?
Nechte ji.
Ahoj, Jane…
Ty vole.
Mrkej na to.
Netušil jsem, že expandovali až do Nevady.
Střež se, Domino's.
Půjdeš k zemi jako domino.
- Jak daleko je Nina od Vegas? - Od Vegas?
Pokud má Suzie správné souřadnice, tak asi 150 kilometrů. Proč?
Až El zachráníme, můžeme se tam cestou zpátky zastavit.
El z nás udělá boháče. Nebudeme muset už nikdy pracovat.
Do konce života už budeme hrát jen D&D a Nintendo.
Jasně. To víš, že jo.
- Zvládneme to. Bude v pohodě. - Jo. Já vím, že bude.
Ale co když mě, až tohle skončí,
už nebude potřebovat?
Jasně že tě bude potřebovat.
Vždycky tě bude potřebovat.
Taky si to říkám,
ale nevěřím tomu.
Ona je… výjimečná.
Už od narození. Já to možná zjistil jako jeden z prvních.
Když jsem ji tenkrát v tom lese našel, jen někoho potřebovala.
Nebyl to žádný osud. Byla to jen blbá náhoda.
Jednou jí dojde, že jsem jen normální týpek,
co mu u dveří přistál Superman.
Taková Lois Laneová je aspoň prvotřídní reportérka.
Ale já?
- Promiň. - Ne.
Tohle jsou oproti tomu, co řešíme, totální kraviny.
Já se prostě… Asi se…
Bojíš se, že ji ztratíš.
Můžu ti něco ukázat?
To je boží.
To jsi maloval?
Jo…
Teda poprosila mě o to El.
Vlastně mi to dala za úkol. Řekla mi, co mám kreslit.
Chtěl jsem ti ukázat,
že ty stojíš v čele.
Vedeš celou partu. Inspiruješ nás, tak to je.
Podívej, jaký máš štít. Je na něm srdce.
Je to sice přitažený za vlasy, ale přesně to nás spojuje. Srdce.
Bez něj by byl každý z nás dávno někde jinde.
Dokonce i El. Hlavně El.
Byla bez tebe ty poslední měsíce úplně ztracená.
Je tak strašně jiná.
Když je někdo takhle jinej,
tak má občas pocit,
že je tady omylem.
S tebou se tak ale necítí.
S tebou má pocit, že to je přednost. Má odhodlání bojovat.
Jestli na tebe byla někdy protivná nebo tě odstrkovala,
tak jen proto, že se taky bála, že tě ztratí.
Kdyby tě chtěla odkopnout, udělala by to rychle, aby to nebolelo.
Jako když strháváš náplast.
Je to tak, Mikeu. El tě potřebuje.
Vždycky tě bude potřebovat.
Fakt?
Fakt.
Po tom útoku
jsi upadla do kómatu.
Sáhli jste si s Jedničkou na dno.
A tebe to málem zabilo.
V tom se vy dva lišíte.
To, co jsi tenkrát předvedla,
dalece předčilo má očekávání.
O takové síle jsem ani nesnil.
Když ses pak probrala,
něco bylo pryč.
Ztratila jsi paměť
i to, co jsi v sobě tenkrát objevila.
Já jsem ale celou dobu věděl,
že jsi o své schopnosti nepřišla.
Bylo potřeba tě jen nakopnout.
Tenkrát jsi ale objevila ještě něco.
Průchod do jiného světa.
Vždycky jsem si myslel, že tam Henry je.
Že přebývá v temnotě.
Nevěděl jsem to jistě, ale tušil jsem to.
Teď to vím.
Prozatím má na kontě tři oběti.
Když jsem viděl ty jejich oči, bylo mi hned jasné, že to je on.
Vysílal nám tím zprávu. Chtěl nám říct, že je zpět.
Tehdy jsem za tebou přijel.
Moji přátelé.
Víš, raději jsme je nekontaktovali,
ale pokud víme, jsou v pořádku.
Nebudu ti lhát, Jedenáctko.
Hrozí jim velké nebezpečí.
S každou další obětí se Henry
postupně prosekává skrz bariéru oddělující naše dva světy.
Prosekává?
Představ si,
že naše světy
dělí betonová hráz.
Henry v ní vytváří trhliny.
V těch trhlinách
vzniká tlak.
Když se nehlídají,
tlak roste.
A roste.
Až nakonec překročí kritickou mez.
A hráz se protrhne.
Jakmile k tomu dojde,
bude s Hawkinsem konec.
No, tak to se ti povedlo.
Hlavně jemně a citlivě, jak jsme si říkali.
Vůbec jsi ji nevyděsil.
Ukázal mi věci,
které se teprve stanou.
Příšerné věci.
Viděla jsem temný mrak,
který visel nad Hawkinsem.
Město v plamenech.
Mrtvé vojáky.
A takovou…
obludnou stvůru…
s rozevřenou tlamou.
A nebyla tam sama.
Byla jich tam spousta.
Celá armáda.
Pochodovaly na Hawkins.
Do našich čtvrtí.
Do našich domovů.
A pak…
mi ukázal mou mámu.
A Holly.
Mikea.
Oni byli…
Byli všichni…
Dobře, ale…
to se tě snažil jen vyděsit, Nance.
Chci říct,
že tohle se neděje.
Zatím.
Bylo tam ještě něco.
Ukázal mi brány.
Čtyři brány.
Na různých místech Hawkinsu.
Vypadaly
přesně jako ta v Eddieho karavanu, ale…
zvětšovaly se.
A nebylo to v Obráceném světě.
Bylo to v našem Hawkinsu.
Tady u nás.
Čtyři odbití.
Vecnovy hodiny.
Vždycky odbijí čtyřikrát.
Vždycky.
Slyšela jsem je.
Celou dobu nám odkrývá svůj plán.
Čtyři vraždy.
Čtyři brány.
Konec světa.
Jestli je to pravda,
zbývá poslední vražda.
Ježišikriste.
Zkus je znovu vytočit.
- Tak co? - Nic.
Zazvonilo to a je obsazeno.
Nespletlas číslo? Zkus to znovu.
- Nespletla. - Tak já už fakt nevím.
Snad umí telefonovat.
Jasný, ale mohla vytočit blbý číslo.
Je to na hovno.
Ale jak to?
To bude Joyce a ten její telemarketing. Mike na ni věčně nadává.
Jo, ale teď mají obsazeno snad tři dny v kuse.
To nebude Joyce.
To je blbost. Něco se děje.
Má pravdu.
Tohle nebude náhoda. Fakt ne.
Události v Lenoře s tím vším nějak souvisí.
Stoprocentně.
Vecna jim ale neublíží.
Ne když bude mrtvý.
Musíme se tam vrátit. Do Obráceného světa.
- Cože? Tak to ne. - Ne.
- Pojďme to probrat. - Co chceš probírat?
- Málem jsme tam zůstali. - Nebyli jsme připraveni.
Tentokrát ale budeme. Budeme mít zbraně a ochranu.
Projdeme branou, najdeme jeho doupě a zabijeme ho.
Nebo zabije on nás.
Přežila jsi jen proto, že to tak chtěl.
- Nebojí se nás. - Taky nemá proč.
Mýlili jsme se v něm. Ve Vecnovi. V Henrym. V Jedničce.
Jak mu teď vlastně říkáme?
- Jednička. - Vecna.
- Henry. - Aha.
Něco jsme se o něm dozvěděli. Je očíslovaný jako Jedenáctka.
Je jako ona, jen je to zlý vrahoun v krabatý kůži.
Tím chci říct, že i on má superschopnosti.
Sejme nás lusknutím prstů. Nebude to férový boj.
Tak nebojujme férově ani my.
Ano, je jako Jedenáctka. To nám ale nahrává do karet.
Známe její silné stránky.
I slabiny.
Slabiny?
Když je El dlouho na cestách, dostává se do určitýho transoidního stavu.
Vecna to má stejně.
To by vysvětlovalo, co dělá na půdě.
Přesně.
Až příště zaútočí, vrátí se na půdu a bude bezbranný.
Bezbranný? Fakt? A co ti netopýři?
Přes ty už se nějak dostaneme.
Nějak je odeženeme.
- A to si představuješ jak? - Nevím.
Ale jakmile budou pryč, Vecna nedostane šanci.
Zabijeme Drákulu přímo v jeho rakvi.
Teorie je to pěkná, jenže on nevraždí podle žádnýho vzorce.
Teda aspoň já žádný nevidím.
Vůbec nevíme, kdy zaútočí.
- Ani na koho zaútočí. - To víme.
Celou dobu ho cítím.
Zůstávám na seznamu.
Prokletých.
Vypnu Kate Bush
a přilákám ho zpátky.
Max.
To nesmíš.
Zabije tě.
Předtím jsem přežila.
Tak přežiju i teď.
Jen ho musím nějak zabavit, abyste získali čas se na tu půdu dostat.
Pak mu můžete useknout hlavu.
Bodnout ho do srdce. Odbouchnout Dustinovou výbušninou.
Je mi úplně jedno, jakým způsobem ho sprovodíte ze světa.
Ať to bude jakkoliv,
ať použijete cokoliv,
pokuste se neminout.
Ty prevíte.
Sajonara!
Panebože!
Ty prevíte!
- Jsi v pořádku? - Jo.
- Dobrý? - Dobrý? Perfektní!
Není nic lepšího, než odstartovat den útěkem z vězení.
Ještě nemáme vyhráno.
Moji lidé nemají útěky v oblibě. Půjdou po nás.
Nemáme v plánu se tu motat moc dlouho.
- Kde máte to letadlo? - Letadlo? To havarovalo.
- Havarovalo? - Kvůli němu.
Musím tě varovat, Jime.
Ten chlap je mazanější než úhoř máčený v dětském olejíčku.
Nevěř mu nos mezi očima.
Můj jazyk.
Necítím jazyk.
Musíme se dostat zpátky do Států.
Seženeš nám jiné letadlo?
Teď?
Prosíš Jurije o pomoc po tom, cos ho půl dne vláčel splaškama?
Dávno jsem vám mohl říct, že jedeme blbě.
Ty neandrtál…
Dej si bacha na pusu, nebo vezmu tohle,
pořádně si tím otřu podrážku
a narvu ti to hluboko do chřtánu.
Jen si posluž.
Ale pak se odsud živí nedostanete.
Takže nám můžeš pomoct.
Za sklenku vody a horkou koupel
a tučný balík amerických doláčů
vás Jurij hodí klidně i na Měsíc.
Ještě jeden požadavek, ty svině podrazácká,
a budeš mít mozek po celé dodávce.
Co se tak durdíš, soudruhu?
Jo, byly to náročné dny.
Ale teď jste volní.
Všechno klape, jak má. Pro všechny to dobře dopadlo.
Nebo ne?
V tvém případě bude hodně záležet na tom, jak odpovíš, soudruhu.
Dopravíš nás do Ameriky?
Ano?
Nebo ne?
Sledujte. Obchod Warzone.
Jednou jsem tam byl.
Je to mega.
Mají všechno, co potřebujete na…
No prostě věci na zabíjení.
Tenhle pseudo Rambo že něco má?
To je granát? Jak tohle může být legální?
Naštěstí pro nás to legální je.
Je to dost daleko od Hawkinsu.
Když nepojedeme po hlavních tazích,
vyhneme se poldům i frustrovaným vidlákům.
Frustrovaným vidlákům se nejlíp vyhneme, když nepůjdeme do Warzone.
Normálně bych souhlasila, ale potřebujeme zbraně.
Riskneme to.
Souhlas.
Vyplatí se to? Na kolech nám to zabere celej den.
- Kdo říká, že pojedeme na kolech? - Máš snad auto?
Není to úplně auto, Steve.
A není tak úplně moje, ale…
poslouží.
Hej, Zrzko, nemáš tady náhodou lyžařskou kuklu nebo šátek?
Málem jsem se udusil.
Rychle.
Kde ses to naučil?
No, normální tatínci učili svý děti rybařit a hrát baseball
a můj fotr mě učil startovat přes kabely.
Zapřisáhl jsem se, že nikdy neskončím jako on,
a teď jsem stíhanej za vraždu
a brzy budu i za krádež auta.
Takže vlastně udržuju rodinnou tradici.
Eddie, nevím, jestli úplně chci, abys řídil.
Já tu krávu jen nastartuju. Pak to převezme Harrington.
Viď, hezoune?
Co to sakra je?
Hej! Otevřete dveře!
Hej!
Oni to zamkli!
Ty vole! Jeď.
Tak jo, je to jen auto. Chyťte se něčeho!
Kristepane! Jedem!
- Šlápni na to, Steve! - Jeď!
- Do hajzlu.
Vypadají naštvaně.
Asi není příjemný přijít v jednom dni o barák i o auto.
Držte se!
Do prdele!
Tamhle jsou!
Zastavte je! Krucinál.
A jedem.
Moji přátelé. Viděla jsem je. Tvrdil jste, že jsou v bezpečí. Nejsou.
No tak. Klid.
Dejte nám chvilku, prosím.
Prosím.
Vezmeme to popořádku.
Nedovolíme, aby se jim cokoliv stalo.
Osobně na to dohlédnu.
Viděla jsi, kde byli?
Byli u Max doma.
Chtějí ho zabít.
Henryho.
Dobře.
Má Max nějaké příjmení?
Jsou to Mayfieldovi.
Dobře. Uděláme to následovně.
Mám v Hawkinsu své lidi, které můžu k Mayfieldům poslat.
- Ti ho zastaví. - Ji.
Zastaví ji i ostatní
a postarají se, aby žádné, ač dobře míněné kroky, nepodnikali.
Ne. Neposílejte tam svoje lidi.
Pošlete mě.
Tví přátelé nejsou na takový souboj připraveni.
A ty taky ne.
Musíš pochopit, že Jednička své oběti nezabíjí.
On je konzumuje.
Bere jim všechno.
Všechno, čím jsou i čím budou.
Bere si jejich vzpomínky i schopnosti.
Vůbec nevíme, kde celou tu dobu byl.
Pokud ale dokázal tak dlouho přežít,
dá se předpokládat, že nabyl na síle.
Bylo by velice nebezpečné ho takto podceňovat a jednat unáhleně.
Nebuď zklamaná, Jedenáctko.
Už teď jsi v podstatě dokázala něco neskutečného.
Přišla jsi sem úplně zlomená.
A znovu ses naučila chodit.
Postavit se proti Jedničce ale vyžaduje mnohem víc než chůzi.
Dokonce víc než běh.
Musíš se naučit létat.
Nejsi připravená.
Moji přátelé mě potřebují.
Už jsem ho jednou zastavila.
Promiň, ale nejde to.
Je to nemožné.
Nic není nemožné.
Můžu zavolat Stinsonové. Má kontakty v Nellis, dvě hodiny odtud.
Když si pospíšíme, budeme v Hawkinsu do setmění.
To by byla velká chyba.
Čekání by byla ještě větší.
Co když Jednička zaútočí dřív, než se stihneme rozhoupat?
- Jaký by to pak celé mělo smysl? - S tím se musí počítat.
Viděls, co bylo, když jsme ji nutili.
Vyzvedla do vzduchu pětitunovou nádrž.
Nemáš tušení, čeho je schopný!
Možná máš pravdu. Nebo ho možná jen přeceňuješ.
Což je nakonec jedno, protože to rozhodnutí není na nás.
Dohodli jsme se, že ji tu nebudeme držet, že jí řekneme, o co jde, co nabízíme,
a necháme ji, aby se rozhodla, jestli chce zůstat nebo ne.
Je to tak, doktore?
Ať se ti to líbí nebo ne, máme ji tady a je jen na ní,
jak se rozhodne.
Jsi si jistá, že to chceš?
Dobře. Tak se jdi sbalit a rozloučit.
Jak to jde?
Docela dobře.
Když uvážím, že je to…
dům.
Víš, asi to…
bude znít hloupě, ale vlastně…
jsem vždycky toužil mít velkou rodinu.
Myslím jako kupu malých Harringtonů.
Pět, možná šest dětí.
- Šest? - Jo. Šest malých svišťů.
Tři holky a tři kluky.
A každý léto
bych celou rodinu
naložil do něčeho takovýho
a vyrazil po Státech.
Skalnatý hory, Grand Canyon, možná Yellowstone.
Nakonec bych to zapíchnul někde u moře v Kalifornii
a strávil bych týden na pláži.
A naučil se surfovat.
To zní hezky.
Jo?
Jo.
Teda až na těch šest dětí.
To zní jako noční můra.
Mám s dětmi zkušenosti.
To je pravda.
To zní fér.
Hej.
Trochu jsem přemýšlel.
Víme, že dvě z Vecnových obětí chodily ke Kelleyový, že jo?
- Jo. - Dobře.
Takže je dost pravděpodobný, že tou další bude zase někdo od ní.
Vrátíme se do její kanceláře a projdeme všechny složky.
Půjdeme po bolestech hlavy, krvácení, nočních můrách…
- Najdeme Vecnovu další oběť. - Lucasi.
- Dáme sledovat dům… - Přestaň.
Na tohle nemáme čas.
A i kdybychom měli,
i kdyby tvůj plán vyšel,
ohrozili bychom úplně cizího člověka.
Člověka, který vůbec neví, do čeho jde.
Já to vím.
Používá proti mně moje vzpomínky.
Ale…
jen ty nejtemnější.
- To samý dělal i Chrissy a Fredovi. - Jo.
Jako by viděl jen naši temnou stránku.
Takže prostě poběžím opačným směrem.
Ke světlu.
A budu doufat, že mě tam nenajde.
A jak přesně si to představuješ?
Nevím.
Ale je to moje hlava.
Ne jeho.
Měla bych nad sebou udržet kontrolu.
Jen ho musím…
vytlačit.
Najít šťastnou vzpomínku a schovat se do ní.
Do světla.
A máš nějakou takovou?
Jo.
Je z doby, kdy jsem byla…
nejšťastnější.
Jsem v ní i já?
Ty si teda věříš.
Ale jo.
Možná v ní jsi i ty.
Fajn, ale hned jak se začneš vznášet,
pouštím Kate Bush.
- Jasný? - Tak jo.
- Domluveno. - Domluveno.
Pojďte. Tudy.
Poslouchej, ty hromado hoven, jestli je to levárna,
bez váhání tě odprásknu.
Popravdě jen čekám na správnou záminku.
A ty jsi papoušek, nebo co? Opakuješ to nejmíň po desátý.
Seděl jsi s tímhle tupcem v jedný cele,
a nezakroutil jsi mu krkem?
Krasavice, viďte?
Prosím vás, že je to jen další blbý vtip?
Říkal jsi, že máš letadlo.
- Letadlo! - Ne.
Říkal jsem, že vás můžu hodit domů.
A to Katinka může, holubičko.
Pojmenoval jsem ji po své první lásce.
Katinka měla taky takový krásný, kulaťoučký zadeček.
Takový.
S tím do Ameriky nedoletíme.
Proč ne?
Když nebude foukat vítr
a nesestřelí nás vaše drahá armáda,
doletíme až k pobřeží.
A tam, zatímco budeme tankovat,
skočíme nazí do vody a smyjeme ze sebe ten hnus.
Pak zdoláme zbytek cesty.
Konec zvonec.
Kam Katinka zatím nejdál doletěla?
Pro mě je stále neposkvrněná.
Na rozdíl od skutečné Katinky. S tou to byla jízda.
Ta nebyla neposkvrněná.
Zato tato je čistá jako lilie.
Ale až přijde její chvíle, určitě nezklame.
Jen potřebuje malinko vyladit.
- Varoval jsem tě, Jime. - Tak jo.
Mám ho zastřelit teď? Nebo pak?
A co Owens?
Určitě tady má kontakty nebo špiony, kteří by nám mohli pomoct.
Šlo by to?
Dá se odtud dovolat do Států?
Čau, krásko.
Potřeboval bych si zavolat do Států. Nemocnému příbuznému.
Ano. Číslo je…
Číslo.
Je to 775…
305…
3450.
Co to děláte?
Jak myslíte, že to jinak funguje?
Spojí se s ním a zavolají nám zpátky.
Jak dlouho to potrvá?
Pět minut. Pět hodin.
Pět dní. Kdo ví?
A pokud nás nakonec spojí,
bude nás určitě odposlouchávat KGB a uslyší všechno, co si říkáme.
Takže…
navrhuju mluvit v šifrách.
Stačí se prořeknout
a slétnou se na nás jako mouchy na hovno.
Vítejte v Sovětském svazu.
Zdravíme frustrované vidláky.
Nebudeme to protahovat.
- Jo. - Souhlas.
- Kolik jich potřebujeme? - Pět nebo šest.
Co budeš dělat? Stát a civět?
Sklapni.
Ježíš, tys mě vyděsil.
Uf, to si kupuješ na mě?
Jasně, abys nezlobil.
Vidíš? Mě se nemusíš bát.
Robin.
Kdo to byl?
Známá z kapely.
Kolik za tuhle?
120,99 dolarů. Plus krabice dvaceti broků zdarma.
Zdravím, můžu se mrknout na tu krásnou magnumku?
Jasně.
Tady ji máš.
Díky.
Nancy Wheelerová.
Tebe bych tu nečekal.
No jo. To víš.
Doba je zlá.
Mrzí mě,
co se stalo Chrissy.
Chceš radu?
Brokovnice jsou dobré tak leda na plašení vrabců.
Pálí dobře, ale mají malý dostřel.
To tě nutí jít k nepříteli blíž.
Může ti pak sáhnout na hlaveň.
A namířit ji jinam.
Vypadáš nervózně.
Jak říkám.
Doba je zlá.
Co tvůj brácha?
Není tu náhodou s tebou?
Mike?
Mike.
Ne.
Ptám se, protože je…
v klubu Hellfire. Je to tak?
- Nevím, o čem mluvíš. - A co jeho kámoši?
Ti jsou tu taky?
Pustíš to?
Pusť to.
Co tam tak dlouho dělají?
- Co se stalo? - Jedem.
- Jsou tu tví staří kámoši. - Sakra!
- Jedeme! - Vždyť jo! Sedejte!
- Mělo by to být po pravý straně. - Nic tam není.
To už jsme tam?
- Už? Jedeme devět hodin. - Někde to tu musí být.
Co vlastně hledáme?
- Nějaký zařízení. - Plot. Budovu.
Nebo aspoň známky života.
Odkdy si myslíme, že je Nina nějakej barák, a ne malá žena.
Zní spíš jako malá žena.
Není to malá žena.
Malou ženu v poušti snadno přehlídneš.
- To je ještě furt zhulenej? - Měřil jsi to správně?
Měřil.
- Na sto procent? - Ano.
Možná máme špatný souřadnice.
- Ty pochybuješ o Suzie? - Ona je génius.
- I géniové chybují. - Ona ne.
Co když se ta malá žena schovává za malým stromem?
A dost!
- Jau. - Co to děláš?
Zastavuju, než úplně zabloudíme.
- Jaký jsou souřadnice? - Tak jo.
Zeměpisná délka je 116 stupňů a pět minut a 17…
Pomaleji.
Nino!
Nino.
Nino?
Nino!
To mě podrž.
A teď pokračuj rovně dolů. Rovně…
Je to přesně tady.
- To nedává smysl. - Klucí!
Klucí.
Kristepane.
Pojďte se na něco podívat!
Na co?
To musíte vidět!
No tak! Rychle!
Pohyb! Pronto!
Tak jo.
Takže žádná malá žena Nina.
Ale říkal jsi jakýkoliv známky života, že jo?
Jo.
Tak hele.
Tohle nejsou normální pneumatiky, děckulata.
Koukejte, jak jsou široký.
Pěkní macouni to jsou. Víte, co to znamená?
Vojenský auto.
Jedem.
Je připravená, jinak bych to nedělal.
Podle mě ani jinou možnost nemáme.
- Nebo ano? - Ne.
Jo.
- Bude mi to chvíli trvat. - Zkus si pospíšit.
Cesta do Nellis nám zabere dvě hodiny.
Ellen, ještě laskavost.
Poslala bys někoho do domu Max Mayfieldové?
Jsou tam nějaké děti a je potřeba se o ně postarat.
Ellen? Haló?
Same? Haló?
Nemrač se, doktůrku. Jdeme si jen promluvit.
Počkejte!
Ne!
Co to…
Nesmíš odejít, Jedenáctko.
Kde je doktor Owens?
Doktor Owens změnil názor.
Vím, že chceš jít za ním a není v mých silách,
abych ti zabránil ty dveře otevřít.
Jakmile tě ale moji lidé uslyší přicházet, zabijí ho.
Sama se z této pouště nikdy nedostaneš.
Uděláme to takhle.
My dva spolu dokončíme náš úkol.
A až usoudím, že jsi připravená, vrátíme se spolu do Hawkinsu.
Tatínek a dcera.
Proč tohle děláš?
Nemám jinou možnost.
Ale máš.
Jen jedna volba je správná.
A ty vždycky víš, která.
Snažím se.
S maminkou to byla taky správná volba?
Čtyři padesát.
Tvá matka byla nemocná.
Ohrožovala sebe i ostatní.
Šla se zbraní do nemocnice. Zabila tam člověka.
V nemocnici?
Ne.
Ve vězení.
Všechno to dělám jen pro tvoje dobro.
Pro tvé bezpečí.
A Henry?
Držel jsi Henryho v laboratoři.
S těmi dětmi.
To bylo taky pro naše dobro? Byla to správná volba?
Netušil jsem, čeho je schopný.
Záleželo mi na tobě. Měl jsem tě rád. Všechny jsem měl rád.
I Henryho?
Ano.
Snažil jsem se mu pomoct, porozumět mu.
Ano, záleželo mi na něm.
I po tom,
co udělal?
Ano.
Protože jsem věděl, že jsem ho zklamal.
Dnes ráno
jsi říkal, že přebývá v temnotě.
Proto jsem ji prohledávala?
Hledala jsem tam Henryho?
Ne.
Tenkrát nám šlo o Sověty.
To přece víš.
„Tatínek neříká pravdu.“
To řekl Henry.
Takže teď věříš jemu?
Tomu, co s tebou zacházel jako s loutkou?
Byla jsi to ty, kdo ho osvobodil z jeho vězení.
Ty.
A teď se za to na sebe zlobíš a vyléváš si na mně vztek
a všechno tím riskuješ.
Ne.
Ne, to ty.
Ty jsi dal všechno všanc!
Ty jsi lhal. Chtěl jsi, abych ho našla.
Ta brána.
Mozkožrout.
Tolik mrtvých.
Všechno jen kvůli tobě. Nedokázal jsi přestat.
Nechtěl jsi ho nechat jít.
Přišla jsem sem, abych se pokusila pochopit, kdo jsem.
Abych zjistila,
jestli nejsem monstrum.
Tatínku!
Teď už vím, jak to je.
Nejsem to já,
ale ty.
To ty
jsi to monstrum.
Teď otevřu ty dveře
a odejdu
i s doktorem Owensem.
Jestli se mě pokusíš zastavit, zabiju tě.
Brzy poznáš skutečnou pravdu.
Je to vůbec legální?
Já myslím, že to je trestný čin.
Aha.
Ale zaručí to jednu věc.
Že se strefím.
- Tak co? - Je lehký, ale odolný.
Smrtící,
ale spolehlivý.
Nyní mě poslouchej.
Vyvrhel Eddie
už nebude před nikým ustupovat.
Vidím, že seš na Vencu připravenej.
Fór?
„Venca“?
Vecna.
Furt nic?
Já myslel, že je to vtipný.
Co děláš?
Ty prevíte!
Za trencle ne!
Nikdy se neměň,
Dustine Hendersone.
Slib mi to.
Nic takovýho neplánuju.
Fajn.
- Fajn. - Fajn.
Hej, Sinclairovi.
Jak jste na tom s těmi kopími?
Otoč ten palec dolů.
Co?
Máš to moc volný, Lucasi.
Tohle není basket,
kde se píská pokaždý, když se ti zuje bota.
Aby bylo jasno,
mně se nikdy bota nezula.
Aby bylo jasno,
bodejť by se ti zula, když věčně dřepíš na střídačce.
A přesto na ty zápasy chodíš.
Vyjma toho nejdůležitějšího. A nutili mě k tomu naši.
Prdlajs. Naši ti mají houby co říkat.
Hele, i když seš králem střídačky, pořád seš můj brácha.
Tak to je.
- Já tomu nerozumím. - Čemu nerozumíš?
Byl to Dan Shelter. Ten je už dva roky ze školy.
- No a? - Takže je na vejšce.
Přijel domů jen na jarňáky.
A Zlatý časy vrátila někdy před tejdnem.
Leda by měla nadrženýho bráchu, o kterým nevíme.
Což je možný.
Nebo ji rajcuje Judge Reinhold.
- Steve. - Ne.
- Co? - Je mi to jedno.
A vůbec nechápu, proč to tak řešíš.
Popravdě si myslím, že to přišlo v pravou chvíli.
Že teď s příchodem konce světa stejně nemám co ztratit.
Jo.
Vím, jak to myslíš, ale…
i tak pořád doufám.
- Ne všechno má šťastný konec. - No jo, to mi povídej.
A nemyslím nevydařený románky.
Mám jen
takový dost nepříjemný
pocit,
že nám to tentokrát nevyjde.
Chceš se na to vykašlat?
Myslím, že jsme úplní blázni, teda většina z nás,
ale nikdo jiný ho nezastaví.
Musíme to zkusit, ne?
Jo.
Na Vecnovu smrt.
A na smrt Henryho.
A Jedničky.
Je to jen preventivní opatření.
Ve skutečnosti to nemíním použít.
Pevně doufám,
že už spolu nebudeme bojovat.
Já vím.
Zlobíš se na mě.
Ale je to jediná možná volba.
Ta správná.
- Co se děje? - Je tady Sullivan.
Našli nás.
Pohyb!
Tři, dva, jedna!
- Jděte dozadu! - Pohyb!
- Rychle! - Běžte!
- Vyveďte je ven! - Není čas!
Evakuujte je!
Pohyb!
Připravit, pal!
Jedenáctko, musíme jít.
- Co se děje? - Přišli tě zabít.
- Čistý! - Čistý!
Do dvojic a prohledat. Hicksi, horní patro.
Ano, pane.
Čistý!
Pane?
Máme něco, co vás bude zajímat.
Ale vida.
Copak se tu stalo?
Maminka se pohádala s tatínkem?
Tak jo.
Pojďme to zkusit ještě jednou.
Kde je ta holka?
Kampak, doktůrku?
- Miř před něj. - Mám to pod kontrolou.
A je dole.
Victor Sieře. Tady Charlie Lima Golf. Slyšíte mě? Přepínám.
Sierro, slyším. Přepínám.
Cíl zaměřen.
Žádám o povolení k palbě. Přepínám.
Nedělej to, Jacku.
Je konec, Same.
Počkej! Můžu ji uvést do kómatu.
Znám lékařský postup.
Léky máme. Můžeme to udělat tady.
Uvidíme, jestli budou ty vraždy pokračovat.
Jestli máš pravdu a vraždy ustanou, můžeš ji zabít.
Nebo to udělám sám.
Jestli se ale mýlíš, budeme ji potřebovat jako sůl.
Jacku.
Nedělej to.
Prosím.
Palte.
Ty svině!
Ne! Ty svině!
Máš zelenou. Napal to do ní.
Civilové. Na páté hodině.
Co to je?
- Tamhle je! - Kde?
- Na zemi! - Co to tam ti chlápci dělají?
- To je opravdická krev? - Sakra.
Victor Sieře, máme tady civilisty.
Ignorujte je. Sejměte tu holku.
Rozumím. Ignoruj je. Střílej.
Tady jsi.
- Co děláš? Drž to na místě! - Snažím se, ale nejde to!
Kristepane.
Sakra!
Do prdele!
Ztrácím kontrolu!
Do hajzlu!
- Kurva! - Už to neudržím!
Kurva!
Jedenáctko!
Jedenáctko.
Mikeu.
Jsi to vážně ty?
Jsem to já.
- Jsem tady. - Jo.
Jsme tu všichni.
Ty vole.
To mě poser.
To mě fakt poser.
Jedenáctko.
Jsi v pořádku?
- Jsem. - To je dobře.
Hej, lidi.
Musíme jet.
Musíme odsud pryč.
Tatínku.
Jedenáctko.
Chci, abys věděla,
že jsem na tebe pyšný.
Moc pyšný.
Ty
jsi moje rodina.
Mé dítě.
Vždycky jsem ti chtěl
jen pomoct.
Chránit tě.
Všechno, co jsem dělal,
jsem dělal pro tebe.
Prosím, pochop to.
Řekni mi, že to chápeš.
Prosím.
Sbohem, tatínku.
- Musíme do Hawkinsu. - Jasně. Všechno bude.
Nejdřív tě musíme schovat. Jdou po nás.
Ne, musíme tam být do večera.
To nedáme. Je to přes 3 000 kiláků.
Musíme se tam nějak dostat, jinak zemřou.
Kdo zemře?
El, kdo zemře?
Překlad titulků: Irena Křiváková