‎E perfect.
‎- Undeva… ‎- Da. Parcă mă văd.
‎În Indiana.
‎- Indiana? ‎- Da.
‎Cu stoicismul tău… ‎Aduci mai mult cu Clint Eastwood.
‎Vești bune, prieteni!
‎Katinka se simte mai bine. ‎Încercăm încă o dată?
‎De ce nu?
‎Nemernicule!
‎Tipul ăsta…
‎Yuri!
‎Destul!
‎Ajunge!
‎Ce naiba faci?
‎Ia mâna de pe mine, netotule!
‎Vrei să-l strici. Să fim prinși iar, ‎ca să-ți iei recompensa?
‎Ce știți voi, capete pătrate?
‎- Sunteți ingineri? ‎- Știu că zgomotul ăla nu e bun.
‎Dimpotrivă, zgomotul pe care-l auzi,
‎acel… e un semn foarte bun.
‎- E un semn bun? ‎- Da.
‎Femeile mele fac gălăgie când le satisfac.
‎Tu nu știi cum e. Înțeleg.
‎Dar cei ca mine, ‎care știu ce și unde să atingă,
‎au parte de multă gălăgie.
‎Da.
‎Ăștia sunt cei mai mici. ‎Și un singur fel de tricouri.
‎Ei bine…
‎E drăguț.
‎Yuri are gusturi bune, nimic de zis.
‎- Scuze. ‎- Da…
‎- Eu mă duc acolo. ‎- Bine.
‎Ce ți-au făcut?
‎Dumnezeule!
‎Nu e chiar așa de rău.
‎Oricum, trebuia să slăbesc.
‎Am avut timp să mă gândesc.
‎La cine am fost…
‎și la ce am făcut.
‎Nu trebuia să-ți trimit mesajul.
‎Nu știai ce se va întâmpla.
‎Știam că o să fie periculos.
‎Și eu.
‎Am ales să fac asta.
‎Și aș alege la fel încă o dată, ‎chiar știind tot ce știu.
‎Așa aș face.
‎Plus că trebuie ‎să ieșim la întâlnirea aia.
‎Îți amintești?
‎Dacă-mi amintesc?
‎Visez la ea.
‎- Serios? ‎- Da!
‎Știu exact cum o să fie.
‎Te rog, spune.
‎O să comand două porții de grisine. Două.
‎Sunt nemaipomenite.
‎Enzo le condimentează cu ceva, ‎nu știu cu ce, dar sunt bune.
‎Le înmoi în ulei de măsline… De vis!
‎Pentru felul principal, ‎oscilez între vițel și lasagna.
‎Cred că trebuie să aleg lasagna, nu?
‎Stai puțin. Visezi la grisine și lasagna?
‎Am mâncat doar supă leșinată, ‎pâine mucegăită și viermi.
‎Da, visez la grisine și lasagna. ‎Dă-mă în judecată!
‎Trebuia să visez altceva?
‎Tu să-mi spui.
‎Păi…
‎mai e și vinul.
‎Vinul e o idee bună.
‎Un „Cianti” drăguț.
‎- Chianti. ‎- Chianti, da.
‎- Apoi desertul. ‎- Obligatoriu desert.
‎Obligatoriu.
‎Și după aceea?
‎Nu știu.
‎Folosește-ți imaginația.
‎Cine are nevoie de imaginație?
‎Fir-ar să fie!
‎Nu uita, suntem ascultați!
‎Bine. Să recapitulăm încă o dată.
‎Faza întâi.
‎Ne vedem cu Erica în parc. ‎Ea îi anunță pe Max și Lucas.
‎Faza a doua.
‎Max îl atrage pe Vecna. ‎El o atacă, intrând în transă.
‎- Faza a treia? ‎- Eu și Eddie gonim liliecii.
‎Faza a patra:
‎mergem în bârlogul lui Vecna, ‎acum liber de lilieci, și îl flambăm.
‎Nimeni nu trece la faza următoare ‎până nu confirmăm toți.
‎Nimeni nu se abate de la plan, ‎orice-ar fi.
‎Ați înțeles?
‎Bine!
‎- Aveți grijă! ‎- Mersi, amice.
‎Ce-o fi o fi!
‎Ce vrea, aplauze?
‎Gata!
‎Haideți!
‎Te-am prins.
‎Ascultați…
‎Dacă lucrurile încep să meargă prost, ‎în orice fel, retrageți-vă.
‎De acord? Distrageți liliecii două minute, ‎iar noi ne ocupăm noi de Vecna.
‎Nu vă dați mai și nu faceți pe eroii!
‎- Voi sunteți… ‎- O diversiune.
‎Nu te teme, poți fi tu eroul, Steve.
‎Sigur că da! Uită-te la noi!
‎N-avem stofă de eroi.
‎Steve!
‎Faceți-l să plătească!
‎UN SERIAL NETFLIX
‎CAPITOLUL NOUĂ: PLANUL
‎V-am zis, am încercat peste tot.
‎Da, TWA, Pan Am, Eastern.
‎Nu trebuie să fie doar dus. ‎E suficient și un loc, dacă aveți.
‎Trebuie să puteți face ceva.
‎Cineva din familie e foarte bolnav.
‎Nu știu dacă apucă ziua de mâine.
‎Mă puteți ajuta cumva?
‎Nu! V-am spus, am încercat deja.
‎Aș putea să vorbesc cu un manager?
‎Nu e nimeni?
‎Asta e problema. Nu pot suna din nou…
‎Respiră. Floarea-soarelui.
‎Curcubeu. Trei la dreapta. Patru…
‎Trei.
‎Curcubeu.
‎Pleacă!
‎- La naiba! ‎- Ce-au zis?
‎Abia mâine.
‎- Nu! E prea târziu. ‎- Rahat!
‎- Știu. ‎- Băieți?
‎- Vezi dacă nu putem merge în cală. ‎- Cu bagajele?
‎Ne-am sufoca!
‎Câinii sunt transportați acolo ‎și nu se sufocă.
‎- Iisuse! ‎- Fir-ar!
‎Am o soluție.
‎O cale de a o proteja pe Max.
‎De aici.
‎Asta e Max.
‎Când Unu atacă, va fi în mintea ei.
‎Și eu pot face asta.
‎Am fost în mintea mamei și în a lui Billy.
‎Pot intra și în mintea lui Max.
‎Ea mă poate duce la Vecna.
‎Mă agăț de ea.
‎O pot proteja de Unu. ‎Mă lupt cu el de aici.
‎- Înfruntarea minților. Corect! ‎- Chiar crezi că merge?
‎O cadă ar ajuta.
‎Da! Nu poți intra murdar ‎în mințile oamenilor.
‎Ce? Nu. E pentru izolare senzorială.
‎Așa își concentrează puterile.
‎Stați! Tocmai am trecut de un motel.
‎Nu au destulă sare acolo.
‎Câtă sare ne trebuie, băieții mei?
‎Depinde de mărimea căzii, dar multă.
‎Ajung 275 de kilograme?
‎Știi unde găsim 275 de kilograme de sare?
‎Să vedem…
‎Da.
‎Da! O să meargă.
‎Ce anume?
‎Știu un loc magic unde găsești orice, ‎prietena mea superputernică.
‎Să înceapă înfruntarea minților!
‎Haideți! ‎Vámonos!‎ Să mergem! ‎Pronto!
‎L-AM GĂSIT PE VECNA
‎FAZA ÎNTÂI?
‎- Cred că avem ceva. ‎- Trimite-l pe Ryan.
‎Nu vreau să mai pierd vremea ‎cu piste de rahat.
‎Nu cred că vrei să-l trimiți pe Ryan aici.
‎- Știi casa ucigașului de pe Morehead? ‎- Da.
‎Ce-i cu ea?
‎Bine… Cine era femeia asta misterioasă?
‎Nu sunt sigur.
‎Nu era chiar Miss Volubilitate.
‎Mi-a luat cinci minute ‎să o conving că sunt real.
‎Trebuia să fiu mort, mai știi?
‎În sfârșit, am lămurit-o cât de cât, ‎capătă încredere și-mi zice că e…
‎- Prietenă cu dl doctor. ‎- Perfect! Și eu! Dă-mi-l la telefon.
‎Dl doctor e indisponibil.
‎„Indisponibil”?
‎Și asta nu e tot.
‎A zis că doctorul e cu fata,
‎iar ea a plecat ‎să lupte cu ceva rău în Hawkins
‎și sunt dispăruți, ‎doctorul, fata, toată lumea.
‎„Fata”, adică… Unșpe.
‎Da, ea trebuie să fie.
‎- Fiica ta, americanule? ‎- Da.
‎Și nu sunt singuri.
‎Sunt și copiii lui Joyce.
‎Văd că starea de spirit e la pământ. ‎Și e de înțeles.
‎Dar cred că trebuie ‎să luăm în considerare posibilitatea reală
‎ca această femeie misterioasă ‎să fie de fapt de la KGB, și…
‎Nu. Spune adevărul!
‎În laborator, ‎particulele pe care le-am văzut erau vii.
‎Dacă sunt vii, înseamnă ‎că s-a deschis un portal în Hawkins.
‎Portal?
‎- Ce înseamnă? ‎- Că trebuie să mergem acasă acum!
‎De ce durează atât? ‎Ziceai că mai are puțin.
‎Da, mai avea puțin și ne sabota.
‎Credem că ne păcălește iar.
‎Pune-i o armă la tâmplă!
‎Și apoi? O să toarne alte minciuni.
‎Oricum e degeaba. Dacă e adevărat ‎că sunt în pericol imediat copiii,
‎și dacă am pleca acum, ‎n-am ajunge la timp.
‎Abia mâine-seară ajungem.
‎Nu trebuie să ne întoarcem. ‎Nu în seara asta.
‎Orice ar fi acest rău, ‎știm că e conectat la mintea comună.
‎Acum știm ‎că o parte din mintea aia e în Rusia.
‎Nu trebuie s-o înfruntăm în Hawkins.
‎Ci să distrugem particulele.
‎Și, dacă avem noroc, îi facem destul rău ‎ca să le dăm un avantaj copiilor.
‎Stați puțin!
‎Vorbim de particulele de la închisoare?
‎Închisoarea din care abia am evadat?
‎Am ieșit de-acolo. Putem intra înapoi.
‎Jim!
‎Toată armata sovietică ne caută.
‎Așa e. Vom fi acolo unde nu se așteaptă.
‎Ascultă, linia dintre curaj și prostie ‎e foarte subțire.
‎Chestia asta e mult în zona prostiei.
‎Nu suntem ‎Duzina de ticăloși. ‎Suntem doar patru.
‎Trei.
‎Va fi mai ușor să intrăm decât să ieșim.
‎Avem nevoie de transport aerian.
‎Nu-mi pasă cum, îl dai pe brazdă pe Yuri ‎și faci elicopterul să zboare.
‎Mă ocup.
‎Yuri a zis ceva ‎de un aruncător de flăcări.
‎Da… Ăsta e bun.
‎E foarte bun.
‎Vorbești serios?
‎Mergeți pe mâna mea, băieții mei!
‎Vine valul, frate!
‎Măiculiță!
‎- Ce tricou tare ai, frate! ‎- Mersi, frate.
‎Mi-ar plăcea să hrănesc ‎un tovarăș de la Surfer Boy,
‎dar bucătăria s-a închis ‎acum cinci minute,
‎așa că nu mai am pizza în seara asta.
‎E în regulă, frate! ‎N-am venit pentru pizza delicioasă.
‎O vezi pe fata ciudată din spate? ‎Are nevoie de o cadă cu apă sărată.
‎Îi mărim puterile psihice, ‎ca să salveze lumea de un tip supernasol.
‎Pentru cada asta sărată, ‎avem nevoie de bucătăria ta.
‎Vezi tu…
‎Trebuie să mă văd cu Chaz la Taco Bell ‎în zece minute, așa că…
‎Frate… nu-ți cerem să ne ajuți gratis.
‎Ți-a trecut vreodată prin mână… ‎Deliciul Palmierului Violet?
‎Toate grijile tale vor dispărea ‎precum puful de păpădie purtat de vânt.
‎NE PARE RĂU! ‎AM ÎNCHIS
‎Prima înfruntare a minților ‎într-un congelator de aluat.
‎Ca lumea, nu?
‎Nu-i rău.
‎Nu-i rău deloc.
‎Acum, partea distractivă.
‎Iisuse…
‎Parcă a fost creată ‎pentru o altă dimensiune.
‎Ce zici, Henderson?
‎Ești gata pentru cel mai tare concert ‎de heavy-metal din toate timpurile?
‎E o întrebare retorică?
‎Să-i dăm drumul!
‎Nu vreau să vă sperii, ‎dar jur că am mai văzut copacul ăsta.
‎- E imposibil. ‎- Ar fi nasol, nu-i așa?
‎Dacă Vecna ar distruge lumea ‎fiindcă noi ne-am rătăcit în pădure?
‎Nu ne-am rătăcit, Robin.
‎Robin, ai grijă la vrejuri! ‎Ai uitat de mintea comună?
‎Mulțumesc!
‎Nu-ți face griji pentru ea. ‎E stresată. Adică, speriată.
‎Da. Știu.
‎Doar că…
‎E o împiedicată?
‎Mi-a zis că a început să meargă ‎mai târziu decât ceilalți copii.
‎N-ar trebui să râd.
‎Când eram bebeluș, ‎mergeam de-a bușilea cu spatele.
‎Mergeai înapoi?
‎Împingeam cu mâinile așa.
‎Mereu în sens invers.
‎Are sens. Împingeam ca să mă mișc.
‎Nu are sens.
‎Avea, pentru creierul micului Harrington.
‎Asta până când mi-am împins ‎fundul de bebeluș pe scări
‎și m-am lovit tare la cap.
‎Da.
‎- Asta explică foarte multe. ‎- Da.
‎Chiar explică.
‎Se vede imediat ‎că am foarte mare încredere în mine.
‎Dar sunt și idiot. E o combinație brutală.
‎Vestea bună e ‎că dacă mă lovesc tare la cap,
‎pot să mă schimb.
‎Pot să învăț.
‎Pot să merg de-a bușilea înainte.
‎Încerc să spun ‎într-un fel stupid și întortocheat
‎că îți mulțumesc.
‎Îmi mulțumești?
‎- Da. ‎- Pentru ce?
‎Pentru cea mai tare lovitură la cap, ‎acum doi ani.
‎Aveam nevoie.
‎Mi-a schimbat viața.
‎Acum merg de-a bușilea înainte.
‎Încetișor.
‎Uneori mă întreb…
‎dacă o altă fată m-ar fi trezit ‎înainte să ne cunoaștem,
‎oare ar fi fost altfel?
‎Adică, dacă ne cunoșteam acum, ‎o parte din mine crede…
‎O parte din mine crede ‎că ne-am fi înțeles.
‎Steve…
‎Îți amintești visul meu?
‎Winnebago? Să bat țara ‎cu cei șase bulgărași ai mei?
‎E adevărat. Totul.
‎Dar am omis ceva.
‎Partea cea mai importantă.
‎Ești și tu acolo.
‎Ai fost mereu acolo.
‎Fraților! Am vești bune!
‎Se pare că n-am mers aiurea.
‎Haideți!
‎- Să mergem! ‎- Bine.
‎Robin! Mai încet!
‎Erica.
‎Unde sunt gardienii?
‎Ar putea fi mai ușor decât credeam.
‎Nu știu, Jim. Am o presimțire rea.
‎Am o întrebare.
‎Și dacă nu vreau să răspund?
‎Ai fost mereu un laș?
‎Yuri Ismaylov poate fi multe lucruri, ‎chiar și un trădător.
‎Dar laș, niciodată.
‎Dacă e așa, de ce tragi de timp?
‎Ce le datorez americanilor? Nimic!
‎Nu e vorba doar de America, ‎contrabandistule.
‎Am fost avertizați ‎că există ceva foarte rău pe lume.
‎Un rău care nu stă pe loc, ‎care nu respectă granițele.
‎După ce va fi distrus totul în țara lor,
‎ne va ataca pe noi.
‎Ne va ataca familiile.
‎Ne va ataca patria.
‎Ai văzut cu ochii tăi. Știi că e adevărat.
‎Și totuși, continui să faci șmecherii!
‎Mi s-a zis despre tipul ‎care aduce unt de arahide
‎că a fost cândva un om grozav.
‎Înainte să-l doboare ‎băutura și jocul de cărți.
‎Că și-a condus oamenii spre victorie ‎contra chinezilor, la Damanski.
‎E adevărat?
‎Adevărat.
‎Unde e eroul ăla acum?
‎Eu nu-l văd.
‎BUNĂ!
‎MĂ BUCUR CĂ EȘTI AICI.
‎ȘI EU!
‎MERGEM VINERI LA FILM?
‎Haide!
‎Porumbeii au confirmat.
‎Max trece la faza a doua, ‎îl atrage pe Vecna.
‎Până acum, merge strună.
‎Da. Încă n-am ajuns la partea grea.
‎Ia momeala, nenorocitule!
‎Ia momeala!
‎Ticălosule!
‎Sunt aici.
‎Gata cu muzica.
‎Gata cu joaca.
‎M-ai auzit?
‎Ce mai aștepți?
‎Haide! Mă vrei sau nu?
‎Aproape am terminat.
‎Sper ca ăștia să blocheze ‎orice urmă de lumină periferică.
‎E întuneric beznă, funcționează. ‎Dar am o întrebare mai importantă.
‎Arăt bine? Mi se pare că arăt bine de tot.
‎Chicotești? Da, fiindcă arăt grozav.
‎Nu văd, dar știu că zâmbești ‎fiindcă arăt foarte bine. Nu-i așa?
‎- Mike. ‎- Da?
‎Mi-a fost…
‎dor de tine.
‎Da. Și mie mi-a fost dor de tine.
‎Să știi că, în ultimele zile, ‎m-am gândit la ultima noastră discuție.
‎Știi, înainte ca polițiștii ‎și întreaga lume să o ia razna.
‎Cred că…
‎Nu știu, cred că voiam să-ți spun…
‎Vine valul, Romeo!
‎O aromă absolut mirobolantă ‎nu-ți supraîncarcă bateriile, nu?
‎- Ai pus ananas! ‎- Încercați, înainte să refuzați!
‎E bună.
‎- E bună? Cum adică? ‎- Foarte bună.
‎Ce? E o nebunie, o blasfemie. ‎Fructe pe pizza?
‎- Ai gustat? ‎- Nu.
‎- Încearcă, înainte să refuzi! ‎- Gata! Nu sunt câine!
‎- Nu sunt bebeluș! ‎- Hai, deschide gura!
‎- Încercați, înainte să refuzați! ‎- Nu!
‎- Încearcă! ‎- Terminați!
‎Nu!
‎Ai dreptate, e bună.
‎Mai știi ziua aia, când mi-ai zis ‎că ai o piesă de Lego în nas?
‎- Poftim? ‎- Da.
‎Era un constructor.
‎Îi ziceai Larry.
‎Nu-ți amintești? ‎Cu vestă galbenă și cască detașabilă?
‎Ba da, vag.
‎Eu îmi amintesc de parcă a fost ieri.
‎M-am speriat de moarte.
‎Larry ăsta… intrase până sus de tot.
‎Nu știu cum l-ai dus așa de sus. ‎A trebuit să-l scot cu o pensetă.
‎- Minți! ‎- Nu.
‎Nu mint, jur.
‎Nu știu…
‎Îmi cereai ajutorul mai des.
‎Sau veneai să vorbim.
‎Nu mai faci asta.
‎Nu ca înainte.
‎Probabil că e și vina mea.
‎În ultimul an…
‎- Știu că am fost distant. ‎- Sau afumat.
‎Sau afumat, da.
‎Nu are legătură cu tine.
‎Așa îmi rezolv eu problemele. ‎Mă ascund de ele.
‎Adevărul e că mi-e dor să vorbim.
‎Chiar mi-e dor.
‎Și cred că acum ‎trebuie mai mult ca oricând să vorbim.
‎Fiindcă lucrurile se complică.
‎E mult mai complicat ‎decât o piesă Lego în nas.
‎Vreau doar…
‎să nu uiți că sunt aici.
‎Mereu voi fi.
‎Orice-ar fi.
‎Fiindcă ești fratele meu și te iubesc.
‎Și să știi că nu e nimic pe lumea asta,
‎absolut nimic,
‎care să schimbe asta.
‎- Ai înțeles? ‎- Da.
‎Și eu voi fi mereu aici pentru tine.
‎Știu.
‎Știu. Vino încoace!
‎O să fie bine.
‎- Da? ‎- Da.
‎Cred că e gata.
‎Bine.
‎E timpul.
‎Bestial!
‎I-am găsit.
‎Au un felinar.
‎Cu lumină albastră.
‎Ce mai aștepți, dobitocule?
‎Sunt chiar aici.
‎Sunt chiar aici!
‎Unșpe, ce se întâmplă?
‎Nu funcționează.
‎Ce? Ce nu funcționează?
‎Planul lui Max.
‎Știu că mă auzi.
‎Știu că-mi poți citi gândurile.
‎Chiar și pe cele mai urâte.
‎În special, pe cele urâte.
‎M-am gândit la ce ai zis…
‎că voiam ca fratele meu să moară.
‎Credeam că vrei doar să mă superi.
‎Să mă înfurii.
‎Dar nu era asta, nu-i așa?
‎Spuneai adevărul.
‎Billy mi-a făcut viața un iad.
‎Ori de câte ori a putut.
‎Deci, uneori…
‎în pat, noaptea,
‎mă rugam…
‎Mă rugam să i se întâmple ceva.
‎Ceva oribil.
‎Știam că-i place viteza, ‎așa că-mi imaginam că are un accident.
‎Că moare în mașina aia stupidă.
‎Pur și simplu…
‎voiam să dispară din viața mea.
‎Pentru totdeauna.
‎Voiam să dispară.
‎În ziua în care a murit…
‎cred că de-asta am stat pe loc.
‎Am privit.
‎Nu fiindcă eram speriată
‎sau neputincioasă.
‎Ci fiindcă…
‎nu știam dacă merita să fie salvat.
‎Am încercat să mă iert.
‎Am încercat, dar…
‎nu pot.
‎Nu pot.
‎Acum…
‎când stau în pat noaptea…
‎mă rog să mi se întâmple mie ceva.
‎Să mi se întâmple mie ceva groaznic.
‎De-asta sunt aici.
‎Fiindcă…
‎vreau să mă iei.
‎Și vreau…
‎să mă faci să dispar.
‎E adevărat?
‎Ai vrut ca Billy să moară.
‎De ce vorbești?
‎Ai gândit așa și despre mine?
‎Poftim? Nu, Lucas, niciodată!
‎Oamenii normali nu visează ‎să ucidă alți oameni, Max.
‎- Înțelegi asta, nu? ‎- Lucas, te rog.
‎Credeam că te faci bine.
‎Dar nu e așa, nu?
‎- Ești bolnavă. ‎- Nu vorbești serios.
‎Poate că e bine că te ia.
‎Poate că așa e cel mai bine.
‎De fapt…
‎mă bucur că tu ești aceea.
‎Că tu vei fi aleasa.
‎Al patrulea și ultimul sacrificiu.
‎Tu vei fi cea care va distruge lumea.
‎Max? Mă auzi?
‎Max!
‎A prins-o.
‎Max!
‎- Unde te duci? Nu te teme. ‎- Nu te apropia de mine!
‎Max, ai zis că ești pregătită!
‎Pregătită să dispari!
‎Am zis să nu te apropii!
‎Max? E în ordine.
‎Vin la tine. Mai rezistă puțin!
‎Nu știu dacă auzi asta, dar îmi pare rău.
‎Îmi pare foarte rău, Billy.
‎- Max, draga mea… ‎- Mamă?
‎O să fie bine.
‎Ești gata?
‎Întoarce-te ‎Privește cu atenție
‎Bună!
‎- Ne dați ori nu ne dați? ‎- Ce fețe ați făcut!
‎Maxine.
‎Ce se întâmplă acum?
‎Cred că sunt într-o amintire.
‎De-ale lui Max.
‎- O vezi? O vezi pe Max? ‎- Nu.
‎Dar e aici.
‎Trebuie să fie aici.
‎A intrat. Începeți faza a treia!
‎A intrat. Faza a treia!
‎Recepționat. Inițiem faza a treia.
‎Să sperăm că o să audă.
‎Chrissy, asta e pentru tine.
‎Funcționează. Să mergem!
‎Unde te duci, Maxine?
‎- O vezi? ‎- Da.
‎O văd.
‎La dracu'!
‎Max! Dă-mi drumul de-aici!
‎Max! Deschide ușa!
‎Deschide ușa!
‎Dă-mi drumul!
‎Eddie!
‎Trebuie să închidem în 30 de secunde!
‎Douăzeci!
‎Max! Dă-mi drumul!
‎Max!
‎Zece!
‎Max!
‎Cinci!
‎Una!
‎BALUL ZĂPEZII
‎Frățioare!
‎- Haide! ‎- Du-te!
‎- Eddie, hai! ‎- Repede!
‎- La naiba! ‎- Du-te!
‎Repede! Eddie, închide!
‎Repede! Haide!
‎Omule!
‎- Cel mai tare heavy-metal! ‎- Doamne!
‎Doamne!
‎Ce s-a întâmplat aici?
‎A intrat monstrul.
‎Gardienii s-au luptat cu el.
‎Gloanțele au spart recipientele.
‎Ceilalți au înviat.
‎Particulele!
‎Întreabă-l de particule!
‎Zice că ei îi spun „Umbra”.
‎Umbra a intrat în ei.
‎În cine?
‎Ai aici răspunsul la întrebare, Jim.
‎Umbra e în ei.
‎La dracu'!
‎Nu-i a bună.
‎Rahat!
‎E în ordine.
‎Te descurci.
‎N-ar trebui să te joci cu păpuși?
‎Și tu, să-ți pui o pungă pe față?
‎Max!
‎Am găsit-o.
‎Dar e mică.
‎Nu mă poate vedea.
‎Nu mă aude.
‎Vezi ceva ciudat în amintirea asta?
‎Vreo urmă a lui Vecna ‎sau a Stăpânului Minții?
‎Nu, totul…
‎e normal.
‎Totuși, e ceva…
‎ce nu se potrivește.
‎Cred că e…
‎o altă amintire.
‎O amintire într-o amintire?
‎La dracu'!
‎De ce naiba durează atât?
‎Dă-mi drumul, capsomanule!
‎Taci sau îți rup mâinile. ‎Ai auzit, rahat cu ochi?
‎La dracu'!
‎Jason? N-ai ce să cauți aici acum.
‎- Ce dracu' ai făcut? ‎- Jason, trebuie să pleci.
‎Asta i-ai făcut lui Chrissy?
‎- Ascultă-mă, Jason! Trebuie să pleci. ‎- Bună! Mă auzi?
‎Jason, nu o atinge.
‎- Nu glumesc. ‎- Bună!
‎- Te rog… ‎- Mă auzi?
‎Înapoi! Nu mai face niciun pas.
‎Stai! Nu e nevoie de asta.
‎- Chiar nu e. ‎- Sper că ai dreptate.
‎- Stai… ‎- Mai e cineva în casă?
‎Nu.
‎Întoarce-te!
‎- Ce? ‎- Întoarce-te!
‎Bine! Calmează-te.
‎- Lasă lanterna jos. ‎- Bine.
‎Golește-ți buzunarele.
‎- Golește-ți buzunarele! ‎- Bine.
‎Bine.
‎Uite cum facem.
‎Mă duc în spate, pe scări.
‎De acolo, mă uit cum o trezești ‎din ce naiba e asta.
‎Nu pot!
‎Jason…
‎Dacă o trezesc prea devreme,
‎murim cu toții.
‎Ba nu.
‎Dacă nu o trezești acum, ‎o să mori tu, Sinclair.
‎Doar tu.
‎- Ai oprit gardul electric, nu? ‎- Da.
‎Bine. Înseamnă că-l poți reporni.
‎Jim, ne spui ce plan ai ‎sau trebuie să-ți citim gândurile?
‎Curtea asta e o capcană de monștri.
‎Îi aducem aici, îi blocăm
‎turnăm foc pe ei de deasupra
‎și sperăm să le oferim un avantaj ‎lui Unșpe și copiilor.
‎Bine. Eu sunt de acord.
‎Mai puțin cu partea…
‎în care îi aducem aici pe toți.
‎Au o minte comună.
‎Dacă-l atragi pe unul, îi atragi pe toți.
‎- Tu ești gratargiul. ‎- Bine.
‎Iar tu ești temnicerul. ‎Tu o să pornești gardul.
‎După ce sunt toți aici, ‎închizi ușa în spatele lor.
‎Și tu?
‎Eu sunt momeala.
‎Ăla de acolo. Îl vezi? La spălătorie?
‎Nu e departe de aici.
‎E singur.
‎El e ținta noastră.
‎- Nu! ‎- Haide!
‎O să mor odată și odată.
‎Dar nu azi.
‎Am o întâlnire, ai uitat?
‎Nu știu ce să zic, Hop.
‎De data asta…
‎o să fie altfel.
‎Așa să fie.
‎Nu mai fac încă o înmormântare.
‎Rahați cu ochi!
‎Renunțați așa ușor?
‎Chiar e nevoie de asta?
‎Sunt pe acoperiș.
‎Băga-mi-aș!
‎Nu încap pe-acolo, nu?
‎Mori!
‎Muriți, nenorociților!
‎Muriți!
‎Încet.
‎Steve!
‎Nancy!
‎Steve!
‎Eddie! Am nevoie de tine aici!
‎Dă-te la o parte!
‎Frățioare!
‎- Frumos! ‎- Mulțumesc.
‎Mai sunt aerisiri?
‎Fir-ar să fie!
‎La dracu'!
‎Fir-ar să fie!
‎Băga-mi-aș!
‎La dracu'!
‎Nu rezistă!
‎Să mergem!
‎Haide! Repede!
‎Eddie, vino!
‎Eddie, vino! Hai!
‎Eddie, ești aproape! Eddie, vino!
‎Eddie!
‎Ce faci? Eddie, nu!
‎Eddie!
‎Eddie, oprește-te!
‎Oprește-te!
‎Eddie, ce faci?
‎- Câștig mai mult timp. ‎- Nu!
‎Eddie, te rog!
‎Nu te poți ascunde de mine, Max.
‎Crezi că nu văd ce faci?
‎Mike sărută bine?
‎Crezi că nu văd
‎totul?
‎- Te rog. ‎- Ai crezut că mă poți păcăli?
‎Ai crezut că prietenii tăi
‎mă pot opri?
‎Îi văd.
‎Îi văd pe prietenii tăi
‎la fel de clar
‎cum te văd pe tine.
‎Îi simt.
‎Îi simt…
‎murind.
‎E timpul, Max.
‎E timpul.
‎Îi spunem Vecna.
‎Trăiește în altă dimensiune.
‎De-asta nu-l poți vedea.
‎Iar Eddie Munson și voi, ‎acoliții lui din Clubul Hellfire,
‎l-ați invocat pe acest Vecna?
‎Nu! Nu mă asculți. Ascultă-mă!
‎Nu există nicio sectă! ‎N-a existat niciodată.
‎- Vrei să te cred? ‎- E adevărat.
‎- Și ce căuta Chrissy la Eddie? ‎- Voia droguri.
‎Mincinosule!
‎Bine…
‎Ascultă.
‎Chrissy…
‎avea vedenii.
‎Lucruri îngrozitoare.
‎Vecna o forța să le vadă.
‎- Era speriată. ‎- Nu…
‎- Avea nevoie de ajutor. ‎- Așa știu că minți.
‎Dacă ar fi fost speriată, ‎dacă ar fi vrut ajutor, venea la mine!
‎Nu se ducea ‎la ciudatul de Eddie! Niciodată!
‎Te înșeli în privința lui Eddie.
‎Ba nu.
‎Dar în legătură cu tine, da. ‎Nu trebuia să te accept între noi.
‎Iar eu nu trebuia să vreau asta.
‎Am crezut că vreau să fiu ca tine.
‎Popular.
‎Normal.
‎Dar se pare
‎că tipul normal e un psihopat exaltat.
‎Ai cinci secunde să o trezești.
‎Patru.
‎Trei.
‎Lovitură critică!
‎Nu!
‎Ești curajoasă, Maxine.
‎Mult mai curajoasă decât fratele tău.
‎Dar până la urmă…
‎ești slabă
‎și fragilă,
‎la fel ca el.
‎Ca toți ceilalți.
‎Și vei ceda.
‎Tu…
‎Bună!
‎Veniți după mine, ticăloșilor!
‎Ce-o fi o fi!
‎N-am știut ce să fac…
‎Așa că am fugit.
‎Am fugit și am lăsat-o acolo.
‎Uită-te la noi.
‎N-avem stofă de eroi.
‎La dracu'!
‎Max, ai pățit ceva?
‎Ești teafără?
‎Da.
‎Ești…
‎adevărată?
‎Sau îmi imaginez?
‎Sunt adevărată.
‎Cum?
‎Am venit cu tine ‎dintr-un congelator de aluat.
‎Poftim?
‎Stai deoparte!
‎Dacă te mai atingi de ea,
‎te omor din nou.
‎Asta ai făcut?
‎M-ai ucis?
‎Mă bucur foarte tare ‎că ești aici, Unsprezece!
‎Totul
‎va fi
‎absolut frumos.
‎Foarte frumos!
‎Datorită ție.
‎Se luptă cu el.
‎Eddie!
‎Să vă văd!
‎Înainte să te omor…
‎vreau să privești.
‎Tata e mort!
‎Știu ce ți-a făcut.
‎Erai diferit.
‎La fel ca mine.
‎Ți-a făcut rău.
‎El te-a transformat
‎în ce ești acum.
‎El e monstrul, Henry.
‎Nu tu.
‎Ai dreptate.
‎Tu și cu mine suntem diferiți.
‎Iar tata chiar mi-a făcut rău.
‎Dar n-a fost un monstru.
‎Era doar un om.
‎Un om obișnuit,
‎mediocru.
‎De aceea a căutat măreția în alții.
‎În tine.
‎Și în mine.
‎Dar până la urmă,
‎nu ne-a putut controla.
‎Nu ne-a putut modela.
‎Nu ne-a putut schimba.
‎Nu înțelegi, Unsprezece?
‎Nu el m-a făcut așa.
‎Tu ai făcut-o.
‎La început,
‎am crezut că mă trimiseseși la moarte.
‎În purgatoriu.
‎Dar mă înșelam.
‎Eram într-un loc nou.
‎Am devenit un explorator.
‎Un explorator ‎al unui tărâm nealterat de om.
‎Am văzut multe lucruri.
‎Iar într-o zi,
‎am găsit cel mai extraordinar lucru.
‎Ceva
‎care avea să schimbe totul.
‎Am văzut un mijloc ‎să-mi pun în valoare potențialul.
‎Să-mi transcend forma umană.
‎Să devin prădătorul ‎care fusesem născut să fiu.
‎Tu…
‎Tu erai.
‎Tu ai fost mereu.
‎Aveam doar nevoie de cineva ‎care să deschidă ușa.
‎Iar tu ai făcut asta pentru mine.
‎Fără să-ți dai seama.
‎Nu-i așa?
‎Iar când ți-ai dat seama,
‎ai ales să te opui.
‎Așa că am căutat o cale ‎de a-mi deschide singur alte uși.
‎Am căutat
‎puterea ta.
‎În tot acest timp, ne-am pregătit.
‎Pentru tine.
‎Nu înțelegi?
‎Încă o dată,
‎m-ai eliberat.
‎Nu. Nu trebuie să faci asta.
‎Încă poți opri totul.
‎S-a terminat, Unsprezece.
‎Prietenii tăi au pierdut lupta.
‎Eddie!
‎Nu poți face nimic,
‎absolut nimic,
‎ca să oprești asta.
‎Hawkins va arde și va fi distrus.
‎La fel ca restul acestei lumi ‎corupte și fără sens.
‎Iar eu voi fi acolo.
‎Lucas!
‎Voi fi acolo să adun rămășițele ‎când se va întâmpla.
‎Lucas!
‎Și să o refac, ‎transformând-o în ceva frumos.
‎A fost o vreme
‎când speram să te am alături.
‎Acum vreau doar să privești.
‎Nu te teme.
‎Încearcă să nu te miști.
‎Nu…
‎Totul se va termina curând.
‎Max!
‎Unșpe, mă auzi?
‎Unșpe! Trezește-te, Unșpe!
‎- Nu poate să respire! ‎- Unșpe!
‎Unșpe, ieși de acolo!
‎Doamne, Unșpe! Trezește-te!
‎Ajutați-mă!
‎Pe masă! Puneți-o pe masă.
‎Unșpe, mă auzi?
‎Unșpe!
‎Mă auzi?
‎Unșpe!
‎Mike!
‎Nu te opri! Tu ești iubirea.
‎Nu uita asta!
‎Ești iubirea!
‎Unșpe?
‎Nu știu dacă mă auzi, dar dacă da,
‎vreau să știi că sunt lângă tine.
‎Sunt chiar aici.
‎Și‎…
‎te iubesc!
‎Unșpe, mă auzi?
‎Te iubesc!
‎Îmi pare rău că n-o spun mai des. ‎Nu fiindcă mă tem de tine.
‎Nu mă tem. Nu m-am temut niciodată.
‎Niciodată!
‎Dar mă tem că într-o zi ‎o să vezi că nu mai ai nevoie de mine.
‎M-am gândit că, dacă-ți spun ce simt, ‎ziua aceea va fi mai dureroasă.
‎Adevărul e că nu știu ‎cum să trăiesc fără tine, Unșpe.
‎Parcă viața mea a început ‎când te-am găsit.
‎Purtai tricoul galben cu Benny's Burgers.
‎Ți-era mare, abia te vedeai din el.
‎Am știut chiar atunci, ‎în acel moment, că te iubesc.
‎Te-am iubit mereu de-atunci.
‎Te iubesc în zilele tale bune ‎și în zilele tale proaste.
‎Te iubesc ‎și când ai puteri, și când nu ai.
‎Te iubesc pentru cine ești.
‎Ești supereroina mea!
‎Și…
‎nu pot să te pierd!
‎M-ai auzit? Nu pot să te pierd.
‎Poți face orice.
‎Poți zbura. Poți muta munți. ‎Cred sincer asta.
‎Chiar cred.
‎Dar acum, trebuie să lupți, ai înțeles?
‎Unșpe, mă auzi?
‎Trebuie să lupți!
‎Luptă!
‎Așa, Unșpe! Luptă, Unșpe!
‎Luptă!
‎Eddie!
‎Max!
‎Luptă!
‎- Joyce! ‎- Hop!
‎Fir-ar să fie!
‎Scârnăviilor!
‎Da!
‎Nu cred într-o putere superioară ‎sau în intervenția divină.
‎Dar ăsta a fost un miracol.
‎Atunci, să nu-l irosim!
‎- Faza a patra. ‎- Flambarea.
‎Tu și prietenii tăi sunteți convinși ‎că ați câștigat.
‎Nu-i așa?
‎Dar acesta
‎e doar începutul.
‎Începutul sfârșitului.
‎Ați pierdut deja.
‎Ba nu.
‎Tu ai pierdut.
‎Max!
‎Ticălosule!
‎Da!
‎Katinka!
‎Da!
‎Eddie!
‎Doamne!
‎Doamne, Eddie!
‎E nasol, nu-i așa?
‎O să te faci bine.
‎- Te duc la spital. ‎- Bine.
‎- Aș zice…
‎- Haide! ‎- Lasă-mă puțin.
‎Bine.
‎De data asta, n-am dat bir cu fugiții.
‎Nu. N-ai fugit.
‎Va trebui să ai grijă ‎de oițele alea în locul meu.
‎- Nu, o să ai chiar tu grijă! ‎- Nu, frate.
‎Spune: „O să am grijă de ele.”
‎Spune-o.
‎O să am grijă de ele.
‎Bine.
‎Cred că de data asta termin liceul.
‎E anul meu, Henderson.
‎Cred că e anul meu, în sfârșit.
‎Te iubesc, omule.
‎Și eu te iubesc.
‎Eddie…
‎Eddie!
‎Eddie?
‎Eddie!
‎Haide!
‎Eddie!
‎Lucas!
‎Avem nevoie de un doctor! ‎Cheamă ambulanța!
‎Mai repede! Cheamă ambulanța!
‎- Lucas… ‎- Da, sunt aici.
‎Nu simt și nu văd nimic.
‎Știu. Stai liniștită.
‎Chemăm ajutoare. Rezistă!
‎Lucas, mi-e frică. Mi-e foarte frică.
‎Știu.
‎- Nu vreau să mor! Nu sunt pregătită. ‎- N-o să mori. Rezistă!
‎Nu vreau să mor!
‎N-o să mori. Rezistă!
‎Max!
‎Nu! Rămâi cu mine.
‎- Max, rezistă! Nu! ‎- Nu!
‎Max, rămâi cu mine!
‎Uită-te la mine, Max. Max?
‎Nu! Rămâi cu mine, Max.
‎Rezistă!
‎Erica, ajutor!
‎Max?
‎Max? Max, rezistă!
‎Max, rămâi cu mine!
‎Nu!
‎Max! Te rog, rămâi cu mine!
‎Ajutor!
‎Max!
‎Patru bătăi.
‎Max!
‎Holly!
‎Haide!
‎Haide! Știu că ești acolo.
‎Știu că ești acolo. Trezește-te!
‎Trezește-te!
‎Nu.
‎Nu pleci.
‎Nu.
‎- Bună! ‎- Bună?
‎Max a vrut să dorm la ea.
‎Care?
‎Femeia Fantastică, adică Prințesa Diana.
‎Nu Hopper.
‎Nu Mike.
‎Tu.
‎La naiba! Ce nebunie!
‎Chiar o să meargă?
‎Vezi? Ce ți-am zis?
‎Viața nu se rezumă la băieți proști.
‎- Încălcăm regulile? ‎- Ne facem propriile reguli.
‎DUPĂ DOUĂ ZILE
‎PĂRĂSIȚI ORAȘUL HAWKINS ‎VĂ MAI AȘTEPTĂM
‎Au trecut mai puțin de 48 de ore ‎de la cutremurul de 7,4 grade
‎care a zguduit orașul Hawkins, ‎aflat la 130 de kilometri de Indianapolis.
‎Un eveniment numit de seismologi
‎„un dezastru natural ‎la o scară aproape fără precedent”.
‎Numărul morților a ajuns la 22.
‎Dar cu sute de persoane ‎în spitalele din Roane
‎și multe altele date dispărute,
‎oficialii se așteaptă ‎ca acest număr să crească.
‎Treci! Pe aici! Dă-i drumul!
‎E cea mai recentă tragedie ‎ce lovește acest oraș odinioară sigur.
‎Recent, mai mulți elevi de liceu ‎au căzut victime unor crime ritualice
‎considerate a avea legătură ‎cu un cult satanic local numit „Hellfire”.
‎Eddie Munson, lider al cultului ‎și suspect principal în cazul crimelor
‎e dat dispărut după cutremur ‎și se presupune că e mort.
‎Dar asta oferă puțină alinare ‎celor din Hawkins,
‎care sunt speriați, furioși ‎și caută răspunsuri.
‎De ce, orașul lor? Ce au făcut ‎pentru a merita atâta suferință?
‎Tot mai mulți cred ‎că cele două tragedii recente sunt legate
‎și că Munson, cu aceste crime, ‎a deschis un portal între lumi.
‎Un portal, spun ei, direct către iad.
‎Auzi ce spune?
‎Acum îi zic „portal către iad”.
‎Minunat! Mai multă isterie. ‎Exact ce ne trebuie.
‎Ce-au ajuns știrile! ‎Nu se mai deosebesc de tabloide.
‎Nance!
‎Am mai găsit lucruri de-ale tale în pod.
‎- Dl Iepure! ‎- E în regulă dacă vrei să-l păstrezi.
‎Nu. Va fi mai iubit într-o casă nouă.
‎- A comandat cineva pizza? ‎- Pizza?
‎Mamă!
‎Bună!
‎Nu mai pleci niciodată în vacanță, auzi? ‎De fapt, poți uita de facultate.
‎Stai aici.
‎- Ești teafără? ‎- Da. N-am pățit nimic.
‎- Dar, Jonathan… ‎- N-a fost cutremur.
‎Știu.
‎Știu mai multe decât crezi.
‎Cum?
‎- Te-am sunat… ‎- Știu.
‎Știu. Îmi pare rău.
‎N-am riscat să te contactez.
‎„Să riști să mă contactezi”?
‎Îți povestesc totul.
‎- Bine. ‎- Promit.
‎Deocamdată…
‎mă bucur că ești teafără.
‎- Unde e Lucas? ‎- La spital.
‎A fost rănit?
‎Nu! Nu are…
‎Doamne!
‎Nu știți.
‎„A deschis ochii ‎și alte cuvinte i-au murit în gât.
‎A uitat de nevoia de a vomita ‎acea imitație oribilă de vin.
‎A uitat de mama lui, ‎de unchiul Morgan, de tatăl său
‎și de aproape orice altceva.
‎Speedy dispăruse.
‎Arcurile grațioase ‎ale roller-coasterului dispăruseră.
‎Își simțea părul gâdilându-i ceafa
‎și un rânjet de prost-gust ‎i se lățea pe toată fața.
‎«Speedy! Sunt aici, Dumnezeule!
‎Sunt aici, în Teritorii!»”
‎Dumnezeule!
‎- V-am sunat întruna! ‎- Știu.
‎Am venit imediat ce am aflat.
‎Îmi pare rău.
‎Se știe…
‎când se va trezi?
‎Nu.
‎E posibil să nu se mai trezească.
‎Inima i s-a oprit mai mult de un minut.
‎A murit.
‎Adică, din punct de vedere medical. ‎Apoi s-a întors la viață.
‎Doctorii nu știu cum a fost posibil.
‎Zic că e un miracol.
‎Sunt aici, Max.
‎DONAȚII PENTRU SINISTRAȚI
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Aici sunt pături și cearșafuri,
‎iar aici, haine ‎și niște jucării pentru copii.
‎Sunt deja puse pe categorii! Vă mulțumim.
‎Vreți chitanță pentru deduceri?
‎Nu. Nu cred că ne trebuie. Mulțumim.
‎Dar… vă mai putem ajuta cu altceva?
‎Apoi sortăm după vârstă:
‎sugari, fete, băieți, bărbați, femei.
‎Nu vrem lucrurile ‎care sunt prea degradate.
‎PUNCT DE RIDICARE HRANĂ
‎Da…
‎Am mai găsit un borcan ‎cu unt de arahide. E crocant…
‎Robin!
‎- Bună! ‎- Ce faci aici?
‎Fac… sandviciuri cu unt de arahide.
‎Sigur că da.
‎Desigur. Ce să vezi, ‎și eu fac sandviciuri cu unt de arahide.
‎Tare!
‎Îmi pare rău dacă a sunat ciudat.
‎Nu întrebam ce cauți aici.
‎Trebuia să sune așa: ‎„Ce surpriză! Mă bucur să te văd.”
‎- N-am luat-o ca pe ceva negativ. ‎- Bine.
‎Creierul meu ‎e cam epuizat în ultima vreme.
‎- Din cauza… ‎- …celor întâmplate?
‎Da. Și din cauza lui Dan.
‎E iubitul meu. Fostul meu iubit.
‎A venit în vacanță, a văzut ce-i aici, ‎și nu era vacanța visată.
‎A zis: „Plec înapoi la Purdue. Baftă!”
‎Asta, până la urmă, ‎e un lucru bun, fiindcă mă enerva.
‎Nu-i place ‎Colegiul Ridgemont. ‎Cică nu are intrigă.
‎Trebuia să pun punct atunci.
‎Scuze.
‎Îmi pare rău.
‎Vorbesc întruna de iubitul meu cel prost
‎când oamenii suferă ‎și au nevoie de mâncare.
‎Și tocmai am pus unt de arahide ‎pe unt de arahide.
‎Nu știu ce am.
‎Uneori gura mi-o ia înaintea creierului
‎și e ca un tren fără frâne,
‎pe care nu-l pot opri orice-aș face.
‎Știi ce zic?
‎Da, știu ce zici.
‎Poftim un cadou.
‎- Cu plăcere. ‎- Pentru mine?
‎- Nu trebuia. ‎- Dar am făcut-o.
‎- Nu merit. ‎- Dar am făcut-o.
‎- Mulțumesc. ‎- În avans, pentru ziua ta.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎H-2-O?
‎E vitală pentru toate viețuitoarele.
‎RAPORTAȚI PERSOANELE DISPĂRUTE
‎Dle Munson?
‎Sunt Dustin Henderson. Putem vorbi puțin?
‎Nu știu despre ce am putea vorbi.
‎Nepotul meu e nevinovat.
‎E dispărut.
‎O să pun oricâte afișe e nevoie, ‎până când e găsit.
‎O zi bună!
‎Eram cu el.
‎Eram cu el când a avut loc cutremurul.
‎Și… unde e Eddie acum?
‎Îmi pare…
‎Îmi pare foarte rău.
‎Aș fi vrut să-l cunoască toată lumea.
‎Să-l cunoască cu adevărat‎.
‎L-ar fi iubit, dle Munson.
‎L-ar fi iubit.
‎Până în ultima clipă…
‎n-a încetat să fie el însuși.
‎În ciuda a tot ce s-a întâmplat.
‎Nici măcar nu s-a supărat.
‎Ar fi putut să fugă.
‎Putea să se salveze.
‎Dar a luptat.
‎A luptat și a murit ‎pentru a proteja orașul.
‎Orașul acesta…
‎care îl ura.
‎Nu doar că e nevinovat.
‎Dle Munson, el…
‎e un erou.
‎Iisuse!
‎Frățioare!
‎Locul ăsta e un dezastru.
‎Da.
‎Asta e o problemă mare.
‎Trebuie să o ascundem pe Supergirl, ‎dar asta nu prea e Fortăreața Solitudinii.
‎E mai degrabă Fortăreața Oribilității.
‎Fiți serioși, băieți! Am văzut ‎camera lui Mike arătând mai rău.
‎Brutal, frate!
‎Vedeți? Avem apă.
‎Și, ‎voilà,‎ produse pentru curățenie.
‎Gata. Așa e bine.
‎Ține-o.
‎Ce face?
‎Pare că adună ciuperci.
‎E cam excentric.
‎- Să-i urăm bun-venit în club. ‎- Bun-venit în club!
‎- Auzi, Nancy? ‎- Da?
‎Scuze că n-am fost aici.
‎Păi…
‎sinceră să fiu, mă bucur că n-ai fost.
‎Adică mă bucur că ai fost cu Mike.
‎Și cu Will.
‎Și eu mă bucur că tu ai fost aici.
‎Altfel, cine să fie șeful?
‎Steve?
‎Să știi că s-a maturizat destul de mult.
‎Da. Sunt sigur.
‎Auzi?
‎Da?
‎Suntem în regulă?
‎Da!
‎- Da? ‎- Da, sigur.
‎Doar că…
‎e greu.
‎Parcă viața se pune întruna ‎în calea planurilor noastre mărețe.
‎Da, așa se pare.
‎Oare e târziu să adaugi „salvarea lumii” ‎la dosarul pentru facultate?
‎Scrisoarea ta de la facultate…
‎Nu că ar mai conta, dar…
‎a venit?
‎Nu.
‎Nu încă.
‎A vorbit cu tine?
‎Nu prea mult. Am vorbit puțin.
‎Dr. Brenner…
‎I-a zis că nu e pregătită. ‎Acum începe să creadă că avea dreptate.
‎Vrăjeală!
‎Dacă ea nu pleca de la laborator, ‎Max nu era viață.
‎Așa e.
‎Doar că…
‎n-a mai pierdut niciodată.
‎Nu așa.
‎- O să mai fie ocazii. ‎- Mai bine nu.
‎Să sperăm că Unu e mort și putrezește.
‎Nu e așa.
‎Acum că sunt aici,
‎în Hawkins,
‎îl simt.
‎E rănit. Suferă.
‎Dar e încă în viață.
‎E ciudat, știind cine era de fapt…
‎Încă îmi amintesc ce gândește ‎și cum gândește.
‎N-o să se oprească. Niciodată!
‎Nu, până nu ia în stăpânire totul.
‎Și pe toți oamenii.
‎Trebuie să-l ucidem.
‎Și o vom face.
‎O vom face.
‎E de la guvern!
‎Max?
‎Max!
‎Bună, puștoaico!
‎Bună!
‎Am ținut-o deschisă.
‎- Am ținut ușa deschisă zece centimetri! ‎- Știu.
‎Nicio clipă n-am încetat să cred.
‎Știu. E în ordine.
‎E în ordine. Sunt aici.
‎Sunt aici.
‎Arăți…
‎Nu sunt gras?
‎- Și părul… ‎- Părul meu?
‎Uită-te la al tău!
‎Da…
‎Ți-am furat lookul, puștoaico.
‎Da.
‎Ce părere ai?
‎Belea!
‎Nu ești singura ‎care n-a încetat să creadă.
‎Mă bucur
‎că te-ai dus…
‎la conferință.
‎A fost o experiență incredibilă.
‎Salut!
‎Ai crescut.
‎Da.
‎Tu te-ai micșorat.
‎Mamă, ninge!
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu