Je to perfektní.
- Třeba někde… - Jo.
Vidím tě někde v Indianě.
- V Indianě? - Jo.
Máš takový stoický výraz. Skoro jako Clint Eastwood.
Dobrá zpráva, přátelé!
Katince už je líp. Zkusíme ji ještě jednou?
Jasně.
Debile.
To je úkaz.
Holka moje.
Juriji!
Přestaň!
To stačí! Hej!
Co to sakra děláš?
Nesahej na mě, ty jelito.
Ty ji chceš zničit.
A shrábnout za nás balík peněz.
Vy víte houby, vy oslové!
Jste snad inženýři?
Prostě to neznělo dobře.
Právě naopak. To, co jste slyšeli…
je dobré znamení.
- Dobré? - Jasně.
Se mnou bývají ženské vždycky hlučné.
Ale tomu vy nemůžete rozumět.
Chlapi jako já, co vědí, kam šáhnout, jsou zvyklí na kravál.
Hele, nic menšího jsem tu nenašel.
Tady máš aspoň tričko.
No…
Hezký.
To víš, Jurij má dobrý vkus.
- Promiň. - Promiň.
- Půjdu tamhle. - Tak jo.
Co ti to udělali?
Proboha.
Není to zas tak zlý.
Stejně jsem potřeboval zhubnout.
Měl jsem tam čas přemýšlet.
O tom, kým jsem byl a…
co jsem udělal.
Neměl jsem ten vzkaz posílat.
Netušil jsi, co se stane.
Věděl jsem, že to je riskantní.
To já taky.
Chtěla jsem do toho jít.
A rozhodla bych se stejně, i kdybych věděla, co to obnáší.
Vážně.
Navíc si pořád dlužíme to rande.
Pamatuješ?
Jestli si pamatuju?
Já o něm sním!
Vážně?
Ano.
Celý jsem to naplánoval.
Povídej.
Objednám nám dvojitou porci chlebových tyčinek.
Z těch se posadíš na zadek.
Enzo do nich dává koření. Nevím jaký, ale je moc dobrý.
A na máčení v olivovým oleji zapomeň.
U hlavního chodu se rozmýšlím mezi telecím a lasagnemi.
Ale asi si dáme lasagne, ne?
Počkej, ty sníš o chlebových tyčinkách a lasagních?
Tam jsem jedl jen vodnatou polívku, plesnivej chleba a červy.
Takže jo, sním o tyčinkách a lasagních. Klidně mě za to ukamenuj.
Měl jsem snít o něčem jiným?
To já nevím.
No…
bude tam i víno.
Víno zní dobře.
Možná nějaká lahev Cheeanti.
- Chianti. - Chianti, jasně.
- No a pak dezert. - Bez toho by to nešlo.
Dezert musí být.
A po dezertu?
Nevím.
Zkus se zasnít.
Já už nemusím snít.
Krucinál.
Nezapomeň, že odposlouchávají!
Tak jo. Ještě jednou si to zopakujeme.
- Fáze jedna. - Potkáme se na hřišti s Erikou.
Ta pak vyšle signál Max a Lucasovi.
- Fáze dva. - Max přiláká Vecnu.
Ten po ní půjde a upadne do transu.
- Tři? - Já a Eddie odeženeme netopýry.
Čtyři.
Naběhneme do Vecnova doupěte a zahájíme
flambování.
Nikdo nepostoupí do další fáze, dokud si to nepotvrdíme.
Za žádných okolností se nesmíte odklonit od plánu.
Jasný?
Jasný.
- Buď opatrný. - Díky, kámo.
Pokusím se.
Co čeká? Aplaus?
Dobrý.
Můžete.
Mám tě.
Vy dva, poslouchejte.
Kdyby to tu začalo být nahnutý, okamžitě se stáhnete.
Na pár minut k sobě přilákáte netopýry a my zatím Vecnu zneškodníme.
Hlavně si nehrajte na hrdiny. Jste tady jen jako…
Návnady.
Neboj. Hrdina jsi tady přece ty.
Přesně tak. Jen se na nás podívej.
My nejsme žádní hrdinové.
Hej, Steve.
Dejte mu co proto.
SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA DEVÁTÁ: HON NA VECNU
Vždyť vám říkám, že už jsem je všechny zkusil.
TWA, Pan Am, Eastern Airlines…
Nemusí být jednosměrná. Klidně vezmu jen jedno místo.
Přece musí existovat nějaký řešení.
Moje příbuzná je vážně nemocná.
Vůbec nevím, jestli se dožije rána.
Nešlo by to prostě…
Ne.
Říkám vám, že už jsem je zkoušel.
A nemohla byste mě třeba spojit s vaším nadřízeným?
Nikdo tam není?
Já právě nemůžu zavolat zpátky.
Dýchej. Slunečnice.
Duha. Tři doprava. Čtyři doleva.
Tři.
Duha.
Jdi pryč!
- Do prčic. - Co říkali?
Nejdřív zítra.
- To ne. To je pozdě. - Sakra.
- Já vím. - Hej, lidi.
Ať nás hodí mezi zavazadla.
Mezi zavazadla?
Tam se udusíš.
Psi se tam převážejí pořád.
A neudusí se.
- Ježiši. - Ty vole.
Už to mám.
Vím, jak ochránit Max.
Odsud.
Tohle je Max.
Až Jednička zaútočí, ovládne její mysl.
To ale umím i já.
Vstoupila jsem do máminy mysli i do Billyho.
Zvládnu to i s Max.
Dovede mě k Vecnovi.
Přenese mě k němu.
Můžu ji ochránit. Před Jedničkou. Budu s ním bojovat odsud.
- Mentální bitva. Hustý. - Fakt myslíš, že to bude fungovat?
Hodila by se vana.
Jasně. Nejdřív se musíš očistit.
Ale ne, ona myslí smyslovou deprivaci.
Může se díky ní líp soustředit.
Počkejte. Před chvílí jsme míjeli motel.
Tam asi nebudou mít dost soli.
A kolik soli byste si tak představovali?
Záleží na velikosti vany, ale hodně.
Bude stačit 270 kilo?
Ty víš, kde mají 270 kilo soli?
Počkejte…
Jo.
Jo. To půjde.
Co půjde?
Znám místo, kde mají všechno, co potřebuješ, ty naše malá superhrdinko.
Mentální bitva půjde.
Nasedejte. Jedeme! Pohyb!
NAŠLA JSEM VECNU
FÁZE JEDNA?
Hej!
- Asi něco máme. - Pošli tam Ryana.
Nechci ztrácet čas kravinama.
Tohle není úplně pro Ryana.
Znáš dům duchů na Morehead?
Jo.
Co s ním?
A kdo přesně byla ta záhadná žena?
Nevím.
Každopádně nebyla moc sdělná.
Pět minut jsem ji musel přesvědčovat, že fakt existuju.
Vedou mě jako mrtvého.
A když už se mi to skoro povedlo, tak se rozpovídala, že je…
Doktorova známá.
Výborně. To já jsem taky. Spojte nás.
Obávám se, že doktor je indisponovaný.
Indisponovaný?
To není to nejhorší.
Prej byl s tou holkou.
Ale ona utekla bojovat do Hawkinsu proti nějakýmu zlu.
Nakonec s ní i s doktorem ztratili kontakt.
Tou holkou myslí…
El.
Stoprocentně.
To je ta tvoje dcera, Amíku?
A nebojuje sama.
Jsou tam i děti Joyce.
Vidím, že tu zavládla chmurná atmoška, a plně tomu rozumím.
Podle mě ale musíme zvážit dost pravděpodobnou možnost,
že ta záhadná žena byla ve skutečnosti z KGB.
- A… - Ne.
Mluvila pravdu.
Když jsme byli v laboratoři, viděli jsme tam poletovat částice.
Což znamená, že brána v Hawkinsu je otevřená.
Brána?
- Co to znamená? - Že musíme okamžitě domů.
Proč mu to tak dlouho trvá? Říkal jsi přece, že to skoro má.
Jo, skoro nás má na lopatě.
Myslíme si, že nás tahá za nos.
Tak mu dej bouchačku k hlavě.
A dál? Stejně bude plácat ty svý nesmysly.
Ono to není tak snadný.
Jestli jsou vaše děti v nebezpečí, nepomůžeme jim.
I kdybychom vyrazili hned, budeme tam nejdřív zítra večer.
Ale my tam přece nemusíme jezdit.
Aspoň ne dnes.
To zlo, se kterým tam bojují, je součástí většího mycelia.
A jedna jeho část je i v Rusku.
Nemusíme se vracet do Hawkinsu.
Stačí jen zničit ty částice.
A když budeme mít štěstí, tak ho to vůči dětem oslabí.
Tak moment.
Mluvíte o těch věcech v lágru?
V tom lágru, ze kterýho jsme právě utekli?
Dostali jsme se ven, dostaneme se i dovnitř.
Jime!
Hledá nás celá sovětská armáda.
Jasně. A já znám místo, kde nás hledat nebude.
Hele, mezi odvahou a bláznovstvím je jen tenká hranice
a tohle má hodně blízko k bláznovství.
Jsme jako v Tuctu špinavců, jen jsme na to čtyři.
Ve skutečnosti jen tři.
Dostat se dovnitř bude snazší, než dostat se ven.
Jen budeme potřebovat odvoz. To zařídíš ty. Ať to stojí, co to stojí.
Zpracuješ Jurije a dostanete ten křáp do vzduchu.
Jdu na to.
Neříkal předtím Jurij něco o plamenometu?
No jo. Ten se bude hodit.
Ten se bude moc hodit.
To si děláš prdel.
Věřte mi, kámíci.
Surfu zdar, kámo.
Páni.
Hezká košile, kámo.
Díky, kámo.
Hele, parťáku, moc rád bych tě nakrmil,
ale před pěti minutami jsme zavřeli kuchyň.
Dnes už žádný placky nebudou.
V pohodě, kámo.
My jsme se nepřišli najíst.
Vidíš tuhle divoženku?
Potřebuje vanu plnou soli,
aby posílila svý paranormální schopnosti a zachránila svět před velkým bídákem.
A na tuhle solnou lázeň
potřebujeme vaši kuchyň.
No, já mám…
asi za deset minut sraz s Chazem v Taco Bell, takže…
Hele, kámo.
Nechceme to zadarmo.
Už jsi někdy otestoval
Palmovou rozkoš?
Rozhání trable jako semínka pampelišek, co se třepotaj ve větru.
PROMIŇTE, MÁME ZAVŘENO
První mentální bitva v mrazáku na pizza těsto.
Hustý, co?
To by šlo.
To rozhodně.
A teď trochu srandy.
Panečku.
Ta je
pro paralelní vesmír jako stvořená.
Tak co, Hendersone?
Seš připravenej na největší metalový nářez v dějinách lidstva?
To byla řečnická otázka?
Jdeme na to.
Nechci malovat čerty na zeď, ale u tohohle stromu už jsme jednou byli.
To není možné.
To bude fakt blbý,
jestli Vecna zničí svět kvůli tomu, že jsme zabloudili v lese.
My nebloudíme, Robin.
Robin, bacha na ty šlahouny! Mycelium.
- Pamatuješ? - Díky!
Nech ji bejt.
Jen psychaří. Bojí se.
Jo. Já vím.
Já jen…
Je děsný nemehlo.
Říkala mi, že se naučila chodit hodně pozdě.
Já se mám co smát.
Jako malej jsem lozil pozpátku.
Pozpátku?
Jo, takhle jsem se odtlačoval rukama.
Házel jsem zpátečku.
Ale dává to smysl. Chtěl jsem se hýbat.
To teda vůbec nedává smysl.
Mýmu malýmu mozečku to smysl dávalo.
Dokud jsem se takhle nedobatolil až ke schodům, kde jsem si nabil palici.
Jo.
Páni.
To ovšem hodně vysvětluje.
Jo.
Vlastně tak trochu jo.
Víš, tam venku jsem strašně sebevědomej.
Ale taky se chovám jako idiot.
Což je mimochodem hodně krutá kombinace.
Pozitivní ale je,
že mi ta rána do hlavy připomíná, že se můžu změnit.
Můžu se učit.
Můžu se
posouvat dopředu.
Vlastně se ti tady snažím nějakou pitomou oklikou říct, že…
ti děkuju.
Ty mi děkuješ?
- Jo. - Za co?
Za tu ránu do hlavy, cos mi dala před dvěma lety.
Potřeboval jsem ji.
Změnila mi život.
Po ní jsem se konečně začal posouvat dopředu.
Pomalu.
Jen si občas říkám,
jestli…
kdyby mi tu ránu dala některá před tebou,
jestli by to teď bylo jiný.
Kdyby tohle bylo naše první setkání,
možná bychom se nerozešli.
Steve…
Víš, jak jsem ti říkal o tom svým snu?
Jak vyrážím v obytňáku se šesti prckama po Státech?
Myslel jsem to vážně. Každičký slovo.
Jen jedno jsem vynechal.
To nejdůležitější.
Jsi tam taky.
Vždycky jsi byla.
Hej, lidi!
Vy dva! Je to dobrý!
Nakonec asi nejdeme blbě.
Pojďte.
- Jdeme! - No jo.
Robin, zpomal!
Erica.
Kde jsou stráže?
Možná to bude snazší, než jsme čekali.
Já ti nevím, Jime. Nemám z toho moc dobrý pocit.
Mám na tebe jednu otázku.
Co když nechci odpovídat?
Byl jsi vždycky srab?
Jurij Ismajlov
může být spoustu věcí.
Dokonce i zrádce.
Ale nikdy,
nikdy ne srab.
Jestli je to tak, proč to teda sabotuješ?
Copak já těm Američanům něco dlužím?
Nic jim nedlužím!
Tady nejde jen o Ameriku, kamaráde.
Varovali nás, že do našeho světa proniklo obrovské zlo.
Zlo,
které nespí a které nezná hranic.
Jakmile pohltí všechno v jejich zemi,
přijde si pro nás.
Pro naše rodiny.
Pro naši vlast.
Viděl jsi ho na vlastní oči.
Dobře víš, jak vypadá pravda.
A stejně s náma pořád vyjebáváš!
Slyšel jsem, že pašerák burákového másla býval kdysi skvělý člověk.
Než propadl chlastu a karbanu.
Že dovedl své muže na Damanském ostrově k vítězství nad Číňany.
Je to pravda?
Je.
Tak kam se ten hrdina poděl?
Já ho tu nikde nevidím.
AHOJ
JSEM RÁDA, ŽE JSI TADY.
JÁ TAKY!
ZAJDEM V PÁTEK NA FILM?
No tak.
Hrdličky konečně zareagovaly.
Max přechází do druhý fáze a jde vábit Vecnu.
Zatím to jde hladce.
Zatím nedošlo na nejhorší.
Chyť se, ty hajzle.
Chyť se.
Hej!
Kreténe!
Tady jsem.
Bez hudby.
Bez triků.
Slyšíš mě?
Na co čekáš?
Chceš mě, nebo ne?
Už to skoro bude.
Dobrý. Takže tohle by mělo odclonit veškerý periferní světlo.
Vidím tmu, takže to funguje.
Teď ovšem přichází zásadní otázka.
Sluší mi to?
Já myslím, že mi to sluší.
Ty se směješ? Směješ se, protože mi to sluší?
Já to nevidím, ale vím, že se směješ, protože mi to sluší.
- Mikeu. - Ano?
Chyběl…
jsi mi.
Jo.
Ty mně taky.
Víš,
musel jsem přemýšlet o tom našem posledním rozhovoru.
Než se objevili ti policajti a všechno se to začalo srát.
Já…
Asi jsem ti… Já nevím.
Asi jsem ti chtěl říct…
Nech si chutnat, Romeo.
Hele, doufám, že ti hodně koření nemůže nějak rozhodit energie.
- V tom je ananas. - Zkus a pak křič hnus.
Dobrá.
- Dobrá? Zbláznila ses? - Moc dobrá.
Cože? Vždyť je to rouhání plácat na pizzu ovoce.
- Zkus a pak křič hnus. - Ne.
- Ochutnej ji! - Nechte toho! Nejsem pes!
- Nejsem mimino! - Otevři pusinku.
- Zkus a pak křič hnus! - Ne!
- No tak! - Nechte toho!
No tak dobře.
Máte pravdu. Je dobrá.
Vzpomínáš, jak jsi za mnou přišel, že máš v nose Lego?
- Cože? - No jo.
Měl jsi tam vraženýho toho stavaře.
Říkal jsi mu Larry.
Nevzpomínáš si?
Měl reflexní vestu a sundavací čepku.
Jo.
Matně.
Pamatuju si to, jako by to bylo včera.
Byl jsem vyděšenej.
Protože ten Larry byl vraženej až úplně vzadu.
Nechápu, jak se ti to povedlo.
Musel jsem si na to sehnat pinzetu.
- Kecáš. - Nekecám.
Přísahám na svůj život.
Já ti nevím.
Mám pocit, žes mě víc potřeboval.
Víc sis chodil pokecat.
Teď už to neděláš.
Ne tolik jako dřív.
A hodně je to i moje chyba.
Celej ten rok…
Vím, že jsem byl mimo.
Nebo zhulenej.
Jo.
To s tebou ale nemá nic společnýho. Tím si řeším vlastní sračky.
Utíkám před problémy.
Ale ten náš pokec mi fakt hodně chybí.
Jakože fakt hodně.
A myslím, že zrovna teď…
bychom spolu měli mluvit.
Všechno je totiž tak složitý.
Jakože mnohem složitější než legopanáček v nosní dírce.
Prostě…
nezapomínej na to, že jsem tady.
A vždycky budu.
Ať se děje cokoli.
Jsi totiž můj brácha.
A já tě mám moc rád.
A na celým světě není nic,
ale fakt nic,
co by to mohlo změnit.
Jasný?
Jo.
A taky tu pro tebe
vždycky budu.
Já vím.
Já to vím. Pojď sem.
Bude to dobrý.
- Jo? - Jo.
Myslím, že máme hotovo.
Tak jo.
Můžeme.
Ty vado.
Našla jsem je.
Nesou světlo.
Modré světlo.
Na co čekáš, kreténe?
Jsem tady.
Jsem tady!
El, co se děje?
Nefunguje to.
Co nefunguje?
Maxin plán.
Vím, že mě slyšíš.
Vím, že mi čteš myšlenky.
I ty nejhorší.
Možná hlavně ty nejhorší.
Přemýšlela jsem o tom, cos říkal.
O tom, že jsem chtěla, aby brácha umřel.
Myslela jsem, že mě chceš naštvat.
Vytočit.
Ale tak to nebylo, viď?
Měl jsi pravdu.
Billy mi dělal ze života peklo.
Využil každou příležitost.
Takže někdy,
když jsem ležela v noci v posteli,
jsem se modlila…
Modlila jsem se, aby se mu něco stalo.
Něco hroznýho.
Věděla jsem, že jezdil hodně rychle, tak jsem si představovala,
jak se vybourá.
Jak se zabije v tom pitomým autě.
Chtěla jsem,
aby mi zmizel ze života.
Navždy.
Chtěla jsem, aby byl pryč.
A když pak umíral,
tak jsem tam asi proto jen tak stála a nezachraňovala ho.
Ne ze strachu
nebo z bezmoci.
Ale proto,
že jsem nevěděla, jestli si to zaslouží.
A zkoušela jsem si odpustit.
Fakt jsem se snažila,
ale nejde to.
Nejde to.
Takže teď,
když ležím v noci v posteli,
tak se modlím, aby se stalo něco i mně.
Něco fakt hroznýho.
Proto jsem teď tady.
Protože…
chci, abys mě odvedl pryč.
Chci,
abys mě nechal zmizet.
Je to všechno pravda?
Přála sis Billyho smrt?
Proč mluvíš?
Přála sis někdy i moji smrt?
Cože?
Ne, Lucasi, nikdy.
Normální lidi si nepřejí, aby někdo umíral, Max.
Uvědomuješ si to?
Lucasi, prosím.
Já myslel, že už je ti líp.
Ale není, že ne?
Ty seš nemocná.
Lucasi, neblázni.
Možná bude lepší, když si tě vezme.
Možná to tak bude nejlepší.
Jsem rád, že to budeš ty.
Budeš vyvolená.
Budeš ta čtvrtá, poslední oběť.
Budeš to ty, kdo zničí svět.
Max? Slyšíš mě?
Max!
Má ji.
Max.
- Kam jdeš? Neboj se. - Nepřibližuj se ke mně.
Říkala jsi, že jsi připravená.
Připravená zmizet!
Nepřibližuj se ke mně!
Max, jen klid.
Jdu za tebou. Jen ještě chvilku vydrž.
Nevím, jestli mě slyšíš, ale mrzí mě to.
Moc mě to mrzí, Billy.
- Max, zlatíčko. - Mami?
- Všechno bude dobrý. - Můžeme?
Otoč se, uvěř očím svým…
Ahoj.
- Koleda! - Kdybyste se viděli.
Maxine.
Co se děje teď?
Myslím,
že jsem ve vzpomínce.
V Maxině vzpomínce.
Vidíš ji? Vidíš Max?
Ne.
Ale někde tu je.
Musí tu být.
Je tam, zahajte fázi tři.
Je tam. Jdeme na třetí fázi.
Rozumím. Zahajuji třetí fázi.
Doufejme, že to uslyší.
Chrissy, tahle je pro tebe.
Super, funguje to.
Jdeme.
Kampak jdeš, Maxine?
- Vidíš ji? - Jo.
Vidím ji.
Sakra.
Max!
Pusť mě ven!
Max! Otevři ty dveře!
Otevři ty dveře!
Pusť mě!
Eddie!
Zahajuju odpočet. Máme 30 vteřin!
Máme 20 vteřin!
Max! Pusť mě ven!
Max!
Posledních deset!
Max!
Pět!
Jedna!
ZIMNÍ BÁL
Ty vado.
- Rychle! - Pohni si!
- Eddie, přidej! - Rychle!
- Sakra! - Rychle!
Rychle! Eddie, zavři to!
Pojď!
Ty vole!
- To byl ten největší metalový nářez! - Pane… bože.
Panenko skákavá.
Co se tady stalo?
Monstrum proniklo dovnitř.
Snažili se ho zastavit.
Střelba zasáhla nádrže.
Monstra se rozutekla.
Co ty částice?
Zeptej se ho na ty částice.
Prý tomu říkají „stín“.
Ten stín
do nich vstoupil.
Do koho?
Tohle bude asi odpověď na tvoji otázku.
Ten stín je v nich.
A sakra.
To nevypadá dobře.
Ach jo.
Jen klid.
To zvládneš.
Neměla by sis hrát spíš s panenkama?
Jdi se vycpat.
Max.
Max!
Našla jsem ji.
Ale jako malou holku.
Nevidí mě.
Ani mě neslyší.
Není v tý vzpomínce něco neobvyklýho?
Nějaká stopa po Vecnovi nebo Mozkožroutovi?
Ne, všechno vypadá normálně.
Je tu něco,
co se sem nehodí.
Myslím, že to je další vzpomínka.
Vzpomínka ve vzpomínce?
Do háje.
Co tam tak dlouho dělá?
Pusť mě, ty hajzle!
Sklapni, nebo ti tu ruku zlomím. Slyšíš, ty malá kryso?
Do hajzlu.
Jasone?
Tady nemáš co dělat.
- Cos jí to provedl? - Jasone.
Musíš odsud odejít.
Tohle jsi udělal i Chrissy?
- Poslouchej, Jasone. - Hej.
- Musíš odejít. - Hej, slyšíš mě?
Nesahej na ni.
- Nedělám si prdel! - Hej.
- Jasone. - Slyšíš?
- Zůstaň, kde seš! - Hej!
Už ani krok.
Počkej. Neblázni.
- Tohle není nutný. - Já doufám.
- Počkej. - Je v domě ještě někdo?
Ne. Není.
Otoč se.
- Cože? - Otoč se!
Dobře. Hlavně klid.
- Polož tu baterku. - Dobře.
A vyprázdni si kapsy.
- Vyprázdni kapsy! - Dobře.
Dobře.
A teď mě poslouchej.
Já teď vycouvám zpátky ke schodišti.
A budu se dívat, jak ji přivedeš zpátky k sobě.
To nemůžu.
Jasone.
Když ji proberu moc brzo,
všichni umřeme.
Ne.
Když ji hned neprobereš, tak umřeš ty.
Jen ty.
- Tys vypnula proud v plotu? - Jo.
Fajn, tak ho můžeš zase zapnout.
Jime, povíš nám, co máš v plánu, nebo ti máme číst myšlenky?
Tahle jáma slouží k chytání monster.
Naženeme je sem, zamkneme je,
napálíme to do nich plamenometem a budeme doufat, že to El a dětem pomůže.
Jasně.
Chápu.
Až na tu
část s tím naháněním.
Jsou propojení.
Nalákáš jednoho,
půjdou i ostatní.
Ty budeš vrchní palič.
Dobře.
A ty budeš bachařka. Pustíš do plotu proud,
a jakmile budou všichni uvnitř, zavřeš vrata.
A co ty?
Já budu návnada.
Tady ten. Vidíš ho? Je v prádelně.
Ta je hned za rohem.
Je úplně sám.
Na toho se zaměříme.
- Ne! - Pojď!
Hej.
Jednou určitě umřu.
Ale dnes to nebude.
Musím totiž ještě stihnout jedno rande.
Já nevím, Hope.
Tentokrát
to bude jiný.
To doufám.
Nechci ti jít na další pohřeb.
Hej, vy svině!
Vzdáváte to, co?
Je to vážně nutný?
Jsou na střeše.
Do hajzlu.
Dovnitř se nedostanou, že ne?
Zdechněte!
Zdechněte, vy hajzlové!
Zdechni!
Opatrně.
Steve!
Nancy!
Steve!
Eddie!
Potřebuju tě tady!
Uhni!
Ty vole.
- Hezky. - Díky.
Je tu víc průduchů?
Do prdele.
Kurva!
Do hajzlu.
Do prdele!
To nevydrží!
Rychle! Jdeme!
Hni sebou!
Eddie, rychle!
Eddie, pospěš si!
Už jen kousek! Dělej!
Eddie.
Eddie!
Co to děláš? Eddie! Ne!
Eddie?
Přestaň!
Neblbni!
Co to děláš?
- Získávám čas. - Ne!
Eddie, prosím!
Přede mnou se neschováš, Max.
Myslíš si, že nevidím, co děláš?
Umí Mike dobře líbat?
Myslíš si, že nevidím
všechno?
- Prosím. - Myslela sis, že mě převezeš?
Že mě tví přátelé
dokážou zastavit?
Vidím je.
Vidím tvé přátele
stejně zřetelně,
- jako… - Přestaň!
…vidím tebe.
Cítím je.
Cítím,
jak umírají.
Je čas, Max.
Je čas.
Říkáme mu Vecna.
Žije v jiný dimenzi.
Proto ho nevidíš.
A co Eddie Munson a ti jeho nohsledi?
To oni toho Vecnu vyvolali?
Ne, ty mě neposloucháš. Poslouchej.
Žádná sekta není.
Nikdy nebyla.
- To ti mám věřit? - Je to pravda.
- Proč byla Chrissy u Eddieho? - Kupovala drogy.
Lháři!
Dobře.
Chrissy
viděla určitý věci.
Hrozný věci.
Sugeroval jí je Vecna.
- Bála se. - Ne.
Potřebovala pomoc.
To dokazuje, že mi lžeš.
Kdyby se Chrissy bála, kdyby potřebovala pomoc, šla by za mnou!
Ne za Eddiem!
Ne za tím šílencem!
Eddie je jiný, než si myslíš.
Není.
Ale v tobě jsem se mýlil.
Vůbec jsem tě neměl brát do party.
A já se do ní neměl nikdy cpát.
Chtěl jsem být jako vy.
Oblíbený.
Normální.
Teď ale vidím,
že to znamená být vyšinutý psychouš.
Máš pět vteřin, abys ji probral.
Čtyři.
Tři.
Hej!
Zásah!
Ne!
Jsi statečná, Maxine.
Mnohem statečnější než tvůj bratr.
Ale v jádru
jsi slabá
a křehká jako on.
Jako všichni ostatní.
A…
proto
podlehneš.
Ty?
Ahoj.
Chyťte si mě, vy parchanti!
Kašlu na to.
Nevěděl jsem, co mám dělat,
tak jsem zdrhnul.
Zdrhnul jsem a nechal jsem ji tam.
Jen se na nás podívej.
My nejsme žádní hrdinové.
Do prdele!
Max, jsi v pořádku?
Jsi v pořádku?
Jo.
Ty jsi…
Ty jsi skutečná?
Nevymyslela jsem si tě?
Jsem skutečná.
Jak to?
Přenesla jsem se z mrazáku na pizza těsto.
Cože?
Jdi stranou.
Ještě jednou se jí dotkneš,
a já tě ještě jednou zabiju.
To jsi udělala?
Zabila jsi mě?
Jsem moc rád, že jsi tady, Jedenáctko.
Tohle
bude
nádhera.
Velká nádhera.
A to jen díky tobě.
Teď bojují.
Eddie!
Tak pojďte!
Než
tě zabiju,
chci, aby ses dívala.
Tatínek je mrtvý.
Vím, co ti udělal.
Byl jsi jiný.
Jako já.
A on ti ublížil.
To on z tebe udělal
tohle.
To on je to monstrum, Henry.
Ne ty.
Máš pravdu.
My
dva
jsme opravdu jiní.
A tatínek mi opravdu ublížil.
Ale nebyl monstrum.
Byl to jen člověk.
Obyčejný,
průměrný člověk.
Proto hledal výjimečnost v druhých.
V tobě.
A ve mně.
V podstatě nás ale
nemohl ovládnout.
Nemohl nás zformovat.
Nemohl nás změnit.
Copak to nevidíš, Jedenáctko?
Tohle ze mě neudělal on.
Byla jsi to ty.
Nejdřív
jsem si myslel, že jsi mě poslala na smrt.
Do očistce.
Ale mýlil jsem se.
Byl jsem na úplně novém místě.
Stal se ze mě objevitel.
Objevitel říše
lidstvem neposkvrněné.
Viděl jsem spoustu věcí.
A jednoho dne
jsem objevil věc nejpozoruhodnější.
Něco,
co všechno změnilo.
Objevil jsem způsob, jak využít svůj potenciál.
Jak překročit svůj lidský rozměr.
Jak se stát predátorem,
k čemuž jsem byl vždy předurčen.
To jsi byl…
To jsi byl ty.
Vždycky jsi to byl ty.
Potřeboval jsem jen, aby mi někdo otevřel dveře.
A tys to pro mě udělala.
Aniž by sis to uvědomila.
Viď?
A když ti to došlo,
rozhodla ses proti tomu bojovat.
Tak jsem hledal způsob, jak si otevřít vlastní dveře.
Hledal jsem
tvoji sílu.
Celou tu dobu jsme ji budovali.
Pro tebe.
Copak to nevidíš?
Znovu
jsi mě osvobodila.
Ne.
Nemusíš to dělat.
Ještě to můžeš zastavit.
Je konec, Jedenáctko.
Tví přátelé prohráli.
Eddie!
Neexistuje
žádný způsob,
jak bys to mohla zastavit.
Hawkins lehne popelem.
A stejně tak i zbytek tohoto nesmyslného světa.
A já budu u toho.
Lucasi!
Budu u toho, abych posbíral, co zůstane.
Lucasi!
A stvořil z toho něco nádherného.
Byly doby,
kdy jsem si myslel, že budeš stát po mém boku.
Dnes už ti ale dovolím jen se dívat.
Neboj se.
Pokus se zůstat v klidu.
Ne.
Zakrátko bude po všem.
Max!
El, slyšíš mě?
No tak, El! Prober se!
- Prober se! El! - Nemůže dýchat.
Uteč odtamtud!
Panebože, prober se!
Pomozte mi s ní!
Na stůl. Položte ji na stůl.
El, slyšíš mě?
El!
Slyšíš mě?
El!
Mikeu.
Nepřestávej. Ty jsi srdcem všeho.
Pamatuj na to. Jsi srdcem všeho.
El?
Nevím, jestli mě slyšíš, ale jestli jo,
tak si buď jistá, že jsem tu s tebou.
Jsem tady.
A…
miluju tě.
El, slyšíš mě?
Miluju tě.
Promiň, že to neříkám často. Rozhodně se tě nebojím.
Fakt ne. Nic takovýho jsem nikdy necítil.
Nikdy.
Bojím se ale, že jednoho dne zjistíš, že už mě nepotřebuješ.
A že kdybych ti to řekl, tak by to potom mnohem víc
bolelo.
Ve skutečnosti bez tebe vůbec nedokážu žít, El.
Začal jsem žít, když jsem tě našel v tom lese.
Měla jsi na sobě žlutý tričko Bennyho burgerů.
Bylo ti velký. Ztrácela ses v něm.
A já už v tu chvíli věděl, že tě miluju.
A nikdy jsem tě milovat nepřestal.
Miluju tě v dobrým.
A miluju tě i ve zlým.
Se superschopnostma i bez nich.
Miluju tě přesně takovou, jaká jsi.
Jsi moje superhrdinka.
A…
nechci tě ztratit.
Jasný? Slyšíš mě? Nechci.
Ty zvládneš všechno.
Můžeš lítat, můžeš hory přenášet. Já tomu věřím.
Vážně.
Ale teď,
teď musíš zabojovat.
Jasný?
El. Slyšíš mě?
Musíš bojovat!
Musíš bojovat.
Bojuj!
To je ono, El.
Jdi do toho.
Bojuj.
Bojuj!
Eddie!
Max!
Bojuj!
Joyce.
Hope!
Krucinál.
Hej, sráči!
Jo!
Já teda nevěřím v žádnou vyšší moc.
Ani v boží prozřetelnost.
Ale tohle byl zázrak.
Tak to hlavně neprokecejme.
Fáze čtyři.
Flambování.
Ty a tví přátelé si myslíte,
že jste vyhráli.
Je to tak?
Toto je ale teprve začátek.
Začátek konce.
Už teď jste prohráli.
Ne.
Tys prohrál.
Max!
To mě poser!
Jo!
Katinka!
Jo!
Eddie!
Proboha.
Ježiši, Eddie.
Je to blbý, co?
Ne, budeš dobrej.
- Jen musíš do nemocnice. - Dobře.
- Tak jo. - Jen…
No tak.
Jen mi dej chvilku, jo?
Dobře.
Tentokrát jsem nezdrhnul, viď?
Ne.
Nezdrhnul.
Postaráš se za mě o ty naše ovečky, jo?
Ne, postaráš se o ně sám.
Ne, kámo.
Řekni: „Postarám se o ně.“
Řekni to.
Posta…
Postarám se o ně.
Fajn.
Já totiž letos asi fakt končím.
Tohle je můj rok, Hendersone.
Tohle je konečně můj rok.
Mám tě rád, kámo.
Já tebe taky.
Eddie.
No tak.
Eddie!
Lucasi!
Potřebujeme doktora!
Volej sanitku!
Rychle! Volej sanitku!
- Lucasi… - Jo, jsem tady.
Já vůbec nic necítím ani nevidím.
Já vím. To bude dobrý.
Seženeme ti pomoc. Hlavně vydrž.
Lucasi, já se bojím. Já se strašně bojím.
Já vím.
Já ještě nechci umřít.
- Neumřeš. Vydrž. - Já ještě nechci umřít.
Neboj se, neumřeš. Vydrž.
Max.
Ne. Zůstaň se mnou.
- Max, neodcházej. - Ne!
Zůstaň se mnou.
Podívej se na mě.
Neumírej, Max.
Vydrž.
Eriko, pomoc!
Max?
Max. Neumírej.
Neumírej.
Ne!
Prosím, neumírej.
Pomoc!
Max!
Čtyři údery.
Max.
Holly!
No tak.
No tak. Vím, že tam jsi.
Vím, že tam jsi. Prober se.
Vstávej.
Ne.
Ty neodejdeš.
Ne.
- Ahoj. - Ahoj.
Max chtěla, abych u ní spala.
Kterej?
Toto je Wonder Woman. Neboli princezna Diana.
Žádnej Hopper.
Ani Mike.
Ale ty.
Tyjo, to je šílený.
Bude to fungovat?
Co jsem ti říkala?
Na světě nejsou jenom pitomí kluci.
Proti pravidlům?
Máme svý pravidla.
O DVA DNY POZDĚJI
OPOUŠTÍTE HAWKINS BRZY SE VRAŤTE
Před necelými 48 hodinami bylo malebné městečko Hawkins,
ležící 130 km od Indianapolisu, zasaženo zemětřesením o síle 7,4 stupňů.
Seismologové označili tuto událost
za „přírodní katastrofu téměř nebývalých rozměrů.“
Prozatím je hlášeno 22 obětí.
Avšak s ohledem na stovky zraněných a velký počet pohřešovaných
to zřejmě nebude konečná bilance.
Jeďte! Tudy!
Je to zatím poslední z řady tragédií, které toto město postihly.
Nedávno zde došlo k sérii rituálních vražd středoškolských studentů,
jež zřejmě nějak souvisely s místní satanskou sektou jménem Hellfire.
Eddie Munson, vůdce této sekty a hlavní podezřelý,
je od zemětřesení nezvěstný a je velmi pravděpodobně mrtev.
To však místní obyvatele příliš neuklidňuje.
Jsou vyděšení, rozzlobení a hledají odpovědi na řadu otázek.
Proč zrovna jejich město? Čím si všechno to utrpení zasloužili?
Začíná převládat názor, že spolu tyto dvě tragédie souvisí
a že Munsonovy vraždy otevřely bránu mezi světy.
Bránu do samotného pekla.
Slyšíš to?
Začali tomu říkat „brána do pekla“.
No výborně. Další hysterie. To nám scházelo.
To víš, zprávy.
Už je to stejný škvár jako ty bulvární plátky.
Nance!
Našla jsem na půdě ještě pár tvých věcí.
Pan Králík.
Klidně si ho můžeš nechat.
Ne, v novém domově bude mít víc lásky.
- Vy jste objednali pizzu? - Pizzu?
Mami!
Ahoj.
Naposledy jsem tě někam pouštěla.
A na vysokou můžeš rovnou zapomenout.
Už budeš jenom tady.
Jsi v pořádku?
Jo.
Jsem v pořádku.
Ale, Jonathane…
Nebylo to zemětřesení.
Já vím.
Vím toho víc, než si myslíš.
Jak to?
- Snažili jsme se vám dovolat… - Já vím. Promiň.
Nemohli jsme riskovat kontakt.
„Nemohli jsme riskovat kontakt“?
Klid. Všechno ti to povyprávím.
- Tak jo. - Slibuju.
Hlavně jsem rád,
že jsi v pořádku.
Kde je Lucas?
V nemocnici.
Je zraněný?
Ne, je…
Páni.
Vy nic nevíte.
„Otevřel oči a další slova mu ulpěla v hrdle.
Zapomněl na potřebu vyvrhnout tu odpornou parodii na víno.
Zapomněl na svou matku,
na strýčka Morgana, na otce a pomalu i na všechno ostatní.
Speedy byl pryč.
Ladné oblouky horské dráhy byly pryč.
Po zátylku mu přeběhla husí kůže,
do tváře se mu vetřel přihlouplý úsměv.
Speedy! Tady jsem! Bože můj!
Jsem na území!“
Panebože.
- Nemohli jsme se vám dovolat. - Já vím.
Ale už jsme tady.
Promiň.
Vědí,
kdy se probudí?
Ne.
Říkali, že možná nikdy.
Zastavilo se jí srdce.
Na víc než minutu.
Byla mrtvá.
V klinický smrti.
Pak se vrátila.
Doktoři to nechápou.
Prý je to zázrak.
Jsem tady, Max.
HMOTNÁ POMOC
- Ahoj. - Ahoj.
Tady jsou deky a prostěradla.
Nějaký oblečení a hračky pro děti.
Páni, všechno tak pěkně roztříděný. Moc si toho vážíme.
Chcete doklad?
Ne, doklad asi nepotřebujeme. Ale díky.
Ale nechcete pomoct ještě s něčím dalším?
Tohle třídíme podle věku.
Tady máme mimina, holky, kluky, muže, ženy.
Věci ve velmi špatném stavu nechceme.
VÝDEJ JÍDLA
Našla jsem další burákový máslo a je úplně vyschlý…
Robin.
- Ahoj. - Co ty tady děláš?
Já…
Já tady mažu sendviče.
No jo.
Jasně. Já tady taky náhodou mažu sendviče.
Super.
Hele, promiň, jestli to vyznělo divně. Nechtěla jsem říct: „Co ty tady děláš.“
Spíš: „Jé, co tady děláš? To je milý překvapení.“
- Mně to nepřišlo divný. - To je dobře.
Fakt promiň. Jsem v poslední době vyřízená.
- Kvůli… - Kvůli všemu?
Jo.
A taky Danovi.
To je můj kluk. Teda byl to můj kluk.
Přišel, obhlídnul to tady a prohlásil, že takhle prázdniny trávit nebude.
Prej: „Padám zpátky na Purdue. Hodně štěstí.“
Což je nakonec tak trochu i dobře, protože mě štval.
Nesnáší Zlatý časy. Prej je to film o ničem.
Měla jsem se s ním rozejít už dávno.
Promiň.
Omlouvám se.
Žvaním tady o tom blbounovi, a přitom jsou tu lidi,
co se potřebují najíst.
A já právě namazala burákový máslo na burákový máslo.
Vůbec nevím, co to se mnou je.
Občas mi to prostě víc mluví než myslí a jsem k nezastavení.
Snažím se zavřít pusu, ale prostě to nejde.
Chápeš?
Jo, to naprosto chápu.
Dárek pro tebe.
- Pro mě? - Nemáš zač.
- Tos fakt nemusela. - Ale musela.
- To si nezasloužím. - Ale já musela.
- Tak dík. - Předčasný dárek k narozkám.
Mockrát ti děkuju.
Vodu?
Voda je základ života.
POHŘEŠOVANÉ OSOBY
Pane Munsone?
Já jsem Dustin Henderson.
Můžeme si promluvit?
Nevím, o čem bychom měli my dva mluvit.
Můj synovec je nevinný.
Pohřešuje se.
Vyvěsím tolik plakátů, kolik bude potřeba.
Měj se.
Byl jsem s ním.
Při tom zemětřesení.
A kde je Eddie teď?
Moc…
Moc mě to mrzí.
Kéž by ho lidi víc znali.
Opravdu znali.
Protože by ho milovali,
pane Munsone.
Milovali by ho.
Do poslední chvíle
byl sám sebou.
Navzdory všemu.
Nikdy jsem ho neviděl naštvanýho.
Mohl utýct.
Mohl si zachránit život.
Ale on bojoval.
Bojoval a umřel, aby ochránil tohle město.
Město,
který ho nenávidělo.
Eddie je nevinnej.
A navíc, Pane Munsone,
navíc je to hrdina.
Ježiši.
Ty kráso.
To je teda slušnej bordel.
Jo.
Tohle bude trochu problém.
Chápu, že chceme naši superholku schovat, ale tohle teda není zrovna Pevnost samoty.
Vypadá to spíš jako Pevnost čurbesu.
Ale no tak, nepřehánějte.
V Mikeově pokoji je to horší.
Tak to je přísný, kámo.
Vidíte?
Voda teče.
A voilà, čistící prostředky.
Jo, takhle je to dobrý.
Drž to.
Co to dělá?
Vypadá to, že sbírá houby.
Je trochu ujetej.
Tak to je tady správně.
Jo, to je tady správně.
- Hej, Nancy? - Ano?
Promiň, že jsem tu nebyl.
No,
vlastně jsem za to ráda.
Jsem ráda, že jsi byl s Mikem.
A Willem.
A já jsem rád, že jsi byla tady.
Kdo by to tu jinak vedl?
Steve?
Popravdě už dostal docela rozum.
Jo, to věřím.
Hej.
Ano?
Seš v pohodě?
Jo.
- Fakt? - Jo, jasně.
Jenom…
Je to těžké.
Mám pocit, že nám život brání plnit si naše velké plány.
Jo, vypadá to tak.
Myslíš, že už je pozdě na to, hodit si „záchranu světa“ do životopisu?
Co ty přijímačky?
Teda ne že by na tom nějak záleželo, ale…
Ozvali se ti?
Ne.
Zatím ne.
Bavila se s tebou vůbec?
Moc ne.
Teda trochu.
Doktor Brenner…
jí řekl, že není připravená.
Začíná si myslet, že měl pravdu.
Blbost. Kdyby nebylo jí, kdyby neutekla z laboratoře, Max by dnes nežila.
Já vím.
Ale ona…
nikdy předtím neprohrála.
Ne takhle.
- Ještě bude mít šanci. - Snad ne.
Snad už je Jednička konečně mrtvý.
Není.
Když jsem teď tady,
v Hawkinsu,
cítím ho.
Je zraněný.
Trpí.
Ale pořád žije.
Je to zvláštní, když teď vím, kdo to celou dobu dělal, ale…
dodnes si pamatuju, co si myslí
a jak myslí.
On nepřestane.
Nikdy.
Dokud nedostane úplně všechno.
A všechny.
Musíme ho zabít.
Taky že jo.
Zabijeme ho.
Federálové.
Max?
Max!
Ahoj.
Nechala jsem otevřené dveře.
- Nechala jsem otevřeno na tři palce. - Já vím.
Pořád jsem doufala.
Já vím. To je dobrý.
Je to dobrý. Jsem tady.
Už jsem tady.
Vypadáš…
Pohuble?
A ty vlasy.
Moje vlasy?
Co tvoje vlasy?
No jo.
Skoro vypadám jako ty, holka.
Jo.
Co myslíš?
Je to kulervoucí.
Nejsi jediná, kdo nepřestal doufat.
Jsem ráda, že jsi na tu…
konferenci jela.
Rozhodně to stálo za to.
Ahoj.
Vyrostl jsi.
Jo.
A ty ses zmenšil.
Mami, sněží!
Překlad titulků: Irena Křiváková